Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NATOČENO V ALEXANDRA PALACE THEATRE V LONDÝNĚ
NEZDRŽUJTE SE ZDE
Potlesk prosím, dnešním večerem vás provede
Hannah Gadsby!
Ahoj!
Ahoj, díky!
Moc vám děkuju.
Tady mám už splněno.
Děkuju. Díky moc, Londýne, vy krásný brambůrky.
Podívejte se na to. Je to tu super.
Ahoj, Alexandra Palace. Allie Pallie!
Když naposledy Netflix svedl tolik trans lidí dohromady,
bylo to na protest, takže…
Pokrok.
Proto jsme vlastně tady.
K dnešnímu večeru se váže mýtus o jeho vzniku.
Všichni milujeme mýty o vzniku.
Takže vás do toho zasvětím.
Před pár lety vydal Netflix neskutečně transfobní komediální speciál
od jednoho z jejich oblíbených rádoby drsňáků a…
A následovalo menší pozdvižení.
Veliký pozdvižení.
A upřímně, účastnit se toho, to nebylo nic pro mě.
Já…
Ne… Moc se s tím nechlubím,
ale kulturně se tak trochu oddávám cuckoldingu.
Řeknu: „Ne, jdi na to ty. Já budu tady…
sledovat.“
Ale pak se v konverzaci objevilo moje jméno. „A do prdele.“
Takže…
Moje reakce byla napsat velmi ostře formulovaný dopis…
adresovaný Netflixu.
Říká se tomu…
řezat si pod sebou větev.
Je to jako dát někomu hlavičku zubama,
což většinou dvakrát neuděláte,
ale mám skvělýho zubaře, takže dobrý.
A jsme tu.
Hele, nebudu lhát.
Ten dopis byl docela hrr.
Byl adresovanej mýmu netflixáckýmu taťkovi.
Říkám mu tak, protože Netflix je jako rodina.
Jakmile se dostanete do smečky.
Je jako rodina, veliká rodina.
A jako většina rodin nemaj moc rádi svoje queer děti.
Takže byl adresovanej mýmu netflixáckýmu taťkovi a psalo se v něm:
„Jdi do prdele, Tede.“
To je trochu drsný, co?
Ale na moji obranu jsem Kozoroh s Měsícem v Rybách…
a Rakem v ascendentu.
Což doslova vysvětluje, že mám autismus.
Takže…
Ne vždycky trefím správný tón.
V dopise bylo několik bodů.
Třeba že je podle mě Netflix amorální algoritmický kult a…
za tím si stojím.
A pak tam byla zmínka,
jenom taková nevýznamná zmínka,
že i moje hovna maj lepší charakter než Ted.
A…
Jo.
Teď mě povzbuzujete, ale…
No, asi…
Asi to nebyla tak úplně trefa do správnýho tónu.
Ale na moji obranu,
v hlavě mi to znělo hravě.
V mojí mysli bylo veselý hovínko.
S hlavou vztyčenou, možná i s cylindrem.
Naprostá hravost.
Z mojí strany naprostá…
Takhle to nevyznělo.
Dokončený ostře formulovaný dopis putoval na instagram.
Jako… Nebylo to…
Vůbec mě nenapadlo, že se mi to může vrátit.
Nebyl to přímej telefonát.
Nebyla to návštěva u něj doma.
Nebyla to výzva na souboj.
Víte co, ani jsem…
Vždyť to nebyl ani post na twitteru.
Víte co? Jo, twitter.
Twitter.
Jo, u týhle prasečiny se deadnamingu nebojím.
Takže…
Byl to jenom instagram,
ale převzala a zveřejnila to ruská média.
Ani nevím, co psali.
Pak se stalo něco úžasnýho.
Někdo ten ruskej článek přeložil
zpátky do angličtiny.
A moje původní slova tenhle okruh nepřežila.
Už to nebyla hovna s lepším charakterem.
Bylo to sraní…
s větší urputností.
Asi souhlasíte, že to je úplně jinej obrázek.
Už to není tohle, že ne?
Je to chlubení se brutálním průjmem.
A znělo to dost jako výzva na souboj.
Další neuvěřitelná věc, která z toho pozdvižení vzešla,
je tenhle večer. To je…
Jo.
Netflix spolu s námi vytvořil tenhle večer,
kde vystoupí báječné a různorodé umělecké genderqueer osobnosti,
a já mám tu čest vám je představit.
Tím to nenapraví. To nestačí.
Jenom jedním večerem…
No tak, nejde vykácet Amazonii a pak zasadit strom.
Tohle je kompenzační představení, víte, jak to myslím?
Dnes večer tu máme řadu osobností z celého světa,
spoustu různých stylů.
Je to jako v lahůdkářství a já cítím nadšení,
že vám je dnes můžu představit.
Můžeme začít, Allie Pallie?
Jo, můžeme!
První vystupující má za sebou cestu přes velkou louži,
ale to mě moc neohromuje, jsem z Austrálie.
Ale i tak vyvinuli větší úsilí než vy, takže…
Prosím potlesk, tady je Jes Tom!
Panebože, jak je, Londýne?
Jak se vede?
Fíha. Moje jméno je Jes Tom.
Jsem trans. Poznáte to?
Neodpovídejte!
To byl test, prošli jste. A já?
Blbost.
Mám za sebou skoro čtyři roky na testosteronu, což vysvětluje, proč…
Proč mám knírek jako někdo, kdo šikanuje ve škole.
Testosteron mám od doby těsně před pandemií,
takže to bylo dlouhý období sezení v pokoji
a zírání na můj jedinej chlup na krku.
Poslední dobou si říkám,
co když mi nikdy nenarostou vousy, jenom jeden prodlužující se chlup?
Uvidíte ho až úplně zezadu.
Když berete testosteron, jste pak hodně nadržený.
Což je legrační, protože už předtím podle mě tý nadrženosti bylo až dost.
Pokořenej skleněnej strop.
Přesně tak.
Tomu můžete tleskat.
Méně známý fakt o testosteronu je,
že může změnit vaši sexuální orientaci,
protože Bůh si někdy rád zavtipkuje.
Takže po celým životě stráveným jako praktikující lesba
mě teď vůbec poprvý přitahují muži.
Líbí se mi, jak si všichni v publiku,
gay, hetero, bi, cis, trans,
říkaj: „To je špatný.“
Všichni si říkaj: „Jsi v pohodě?“
Je šílený stát se z lesby někým, koho přitahujou muži.
Testosteron mi v mozku něco přecvaknul,
protože dřív mi muži připadali jako velký obdélníky.
A teď jsou podle mě obdélníky fakticky sexy.
Takže se překvapivě dostávám na vrchol svýho sexuálního života
jako 16letej kluk a 30letá ženská zároveň.
Dám si říct. Teda jestli je lepší bejt lesbička, nebo buzna?
Jo.
Přemýšlíte, čemu z toho se můžete zasmát.
A hodně se toho učím.
Mezi lesbami a gayi jsou obrovské kulturní rozdíly.
Třeba že gayové milují muzikály, lesby milují trauma.
A jejich cesty se nikdy nezkříží.
Musím se hodně učit.
Naučit se být sexy pro gaye,
a to je těžký.
Fakt těžký. Máme tu nějaký gaye?
Bože,
ne dost, aby pro vás bylo bezpečný tleskat.
Je fakt těžký být sexy pro gaye.
Je mnohem těžší být sexy pro gaye než sexy pro lesby.
Neříkám, že lesby nejsou sexy. To netvrdím.
Říkám, že lesby jsou otevřenější.
To nejvíc sexy, co můžu jako lesba udělat,
je znát čas a místo svýho narození.
Možná jako dítě hrát na klavír, pořádně procvičit tu…
svalovou paměť.
Abyste byli sexy pro gaye, musíte být cisgender muž
a ještě na testosteronu.
„To tu nikdo nechce vidět moje hvězdný mapy?
Nikoho nezajímá, že mám v 10. domě v očích veřejnosti
ve stelliu Kozoroha?
Tam, odkud pocházím, to něco znamenalo.“
Tyhle kredity se nepřevádějí.
Učím se, že sextování s muži je úplně jiný než sextování se ženami.
A jestli vám přijde divný, že já, nebinární osoba,
dělám vtipy o mužských a ženských stereotypech,
říkejte si, že všechno, co povídám, je špatně.
Dobře. Takže sextování se ženami je umění.
Má to tři dějství.
Je to aristotelský,
má to vývoj děje, charakterový oblouk.
Rosteme stejným směrem.
Změní nás to.
Změnily jsme se společně.
Je to nádhera.
Sextování s muži je jako dětská kartička s obrázkem jablka,
kde je napsáno „jablko“.
Ale místo jablka je to péro, a ne…
a ne hezký, jasný péro.
Je to tmavá místnost, světlo vzadu, žmolkovatý tepláky a blesk.
Chci tím říct, že chlapi neuměj číst.
Neuměj číst.
Učím se, že gender je dost nahodilej.
Vychází z nahodilých věcí.
Jsem muž, když nosím klobouk,
jsem žena, když si objednám ibiškový ledový čaj.
Zažívám trapný situace.
Jít na veřejný záchody je průšvih. Musím to promýšlet.
Co mám na hlavě? Co si objednávám v kavárně?
Kontroverzní prohlášení, radši chodím na dámský toalety,
protože nejsem zvíře.
Víte co?
Nejsem monstrum.
Nejsem nestvůra.
Nechci jít na pánský záchody do tý strašidelný kabinky tam vzadu.
Nepotřebuju vědět, co ty zdi viděly.
To není součást mojí cesty.
Radši chodím na dámský záchody a…
Pořád nosím na veřejnosti roušku,
protože mi záleží na veřejným zdraví
a už mě nebaví, jak se do mě každej zamiluje.
Je to břímě. To byste nepochopili.
Pochlubím se nedávnou návštěvou jedný premiéry…
V tom filmu nejsem.
Dělám teď to, že se ukážu někde, kde jsou známý lidi,
a říkám: „A já!“
„Hannah Gadsby…“
Takže, filmová premiéra.
Jdu na dámský záchody,
stoupne si přede mě sekuriťák a říká: „Promiňte.
Tohle jsou dámský záchody.“
A já na to: „Panebože, moc se omlouvám,
máte říct rovnou, že jste ally.
To nemůžu vědět.
Některý policajti jsou dobrý…“ Ne, dělám si srandu.
Umíte si to představit?
Už vás někdy kontrolovali tak tvrdě, že to potvrdilo vaši identitu?
Dost zajímavý.
Já jsem Jes Tom. Díky moc.
Byli jste skvělý.
Děkuju.
Jes Tom!
Ano!
Další bavičku určitě většina z vás zná.
Má obrovský talent,
ale já doufám, že ji pozná a zamiluje si ji ještě víc lidí.
Je fantastická.
Chloe Petts!
Dobrý večer!
Jak se všichni máte?
Ano!
Bože, je skvělý tady být.
Jmenuju se Chloe. Jsem pořádná lesba.
Díky, a kdo křičel, super.
Vy ostatní homofobové, to nic.
Kde mám gaye a lesby?
Znepokojivě silnej tým.
Kde mám heteráky?
Ne, vy se mnohem víc stydíte.
Správně.
Ne, miluju heteráky. Vítejte, je super, že jste tu.
Ráda… Je fajn, že s váma můžeme sdílet naši kulturu.
Naučit vás náš slang.
Já jsem maskulinní lesba, což pochopíte jednoduše.
Znamená to, že se ve společnosti dostávám do trapných situací.
Třeba jsem šla do hotelu.
Recepční mi řekl: „Jak vám mohu pomoct, pane?“
A já na to: „Zlato.
Nestyď se, to se stává pořád. Jsem paní.“
A on: „Bože, moc se omlouvám, pane.“
Ale já to mám ráda. Je to paráda.
Je to skvělý, protože teď mám přístup k úžasným věcičkám,
kterým se říká mužský privilegia.
Je to paráda, no ne? Je to skvělý.
Pojď si ťuknout. No tak.
No ty vole…
Přišel si ťuknout, pořádnej sexista.
Ne, teď vím, že mám vlastní privilegium,
protože mám přístup k nejlepšímu výrazu pro projev náklonnosti.
Cis femme dámy, je mi to líto,
ale tohle nezažijete.
Nejlepší výraz pro projev náklonnosti je tohle.
Obchod se smaženými kuřaty, prodavač se ptá: „Co si dáte, šéfíku?“
Není divu, že jste tak sebevědomí.
Odcházím a cítím se jako ředitelka svýho života.
Občas tam zajdu. A oni: „Co si dáte, šéfíku?“
A já: „Nic, nejím maso.
Už mám všechno, co potřebuju. Dík.“
Jsem vegetariánka. Jsou tu další?
Tomu říkám hrdost tady vepředu.
Jsou tu vegani?
To je nádhera.
Nejspíš jich je víc, ale nemaj sílu tleskat.
A kde jsou masožravci?
Jo, přesně tak.
Takhle zní bílkoviny.
Jste skvělí.
Kéž bych byla jednou z vás, protože jsem vegetariánka, co jí…
maso.
Jednou za tři měsíce si dám malej,
fakt jenom malinkej kousek masa,
abych viděla, jestli chutná líp než klima.
Ale to lidi štve,
protože chtěj, abyste byli morálně konzistentní.
Chtěj vás moct zaškatulkovat.
Takže řeknou: „Nejsi vegetariánka.
Přinejlepším jsi flexitariánka. Jsi flexitariánka, Chloe.“
Těmhle naštvaným, agresivním lidem říkám tohle:
Když mi bylo kolem dvaceti let,
co kvartál jsem si zkusila penis.
Heteráka to ze mě neudělalo. Stejnej princip.
Neřekli byste, že jsem homoflexuální, že ne?
Je těžký rozeznat svoji genderovou identitu.
Protože teď, když mám mužský privilegia, bojím se,
že budu k ženám omylem toxická.
Ne, sedni si! Sednout!
Kámo, to byl test a tys ho posral.
Jako nadšený štěňátko.
Ne, je těžký rozeznat svoji genderovou identitu.
Asi nejpohodlněji a nejvíc sama sebou se cítím
na tanečním parketu na svatbě.
Můj oblíbený způsob dopravy je skluz po kolenou
mezi nebývalým množstvím výstřihů. To miluju.
Ale svět je chaos. Je těžký vědět, kdo jsem.
Obecně se identifikuju jako žena, ale může to být matoucí.
100% vím, že na tanečním parketu na svatbě
se identifikuju jako chlap s kravatou na hlavě.
To jsem prostě já.
Miluju svatby, obzvlášť ty hetero.
Jsou skvělý, protože mám pocit, že jsem hrdinka hetero svatby.
A vím, že to by měla být nevěsta, ale…
Ale když tam jako jediná žena přijdete v pánským obleku,
heteráci maj pocit, že jste ten nejzajímavější člověk,
jakýho kdy potkali.
Chodí za váma ženský a:
„Mám jeden sexuální zážitek se ženou.“
Chlapi mě vidí a říkaj si:
„Ta má určitě skvělý doporučení na pale ale.“
Nezajímaj se o mě jenom dospělí.
I děti. Děti jsou první, kdo se o mě zajímá.
Odpoledne na svatbě přijde chvíle,
kdy jsou všichni rodiče naprosto nadranc
a děti si tam jen tak pobíhaj, je to anarchie.
Jsou zdivočelý, jako v Pánovi much.
Šňupou lajny šumáku.
Panáky limonády do očí. Naprostá divočina.
A v tu chvíli vzniká mocenský vakuum,
do kterýho může vstoupit jakejkoli dospělej
a stát se králem dětí.
Je fakt snadný stát se králem dětí.
Je lehký je ohromit. Ukážete jim Candy Crush na telefonu
a jdou za váma jako za Krysařem.
A pak máte bandu dětí, který udělaj, co chcete.
Nechám je na pozdějš nashromáždit všechny vystřelovací konfety.
Drží mi pivo, když dělám Macarenu.
Někdy je vezmu na Ledový království: Muzikál,
aby nevypadalo divně, že jdu zase sama.
Ale pak jdou spát
a další, kdo se o mě na svatbě zajímá, jsou hetero chlapi,
protože viděli, jak se děti baví, a chtěj si taky trochu urvat.
Protože co jsou chlapi jinýho než děti, co vyrostly?
A pak jsou všichni hetero chlapi kolem mě
jako pásovej dopravník na sushi.
A já si můžu vybírat.
Nejsou to dobrý chlapi.
Vždycky je to nějakej týpek, co se jmenuje Josh…
„Jsem Josh, mám rád finančnictví, Bitcoin
a nošení botasek a mokasín bez ponožek.“
A já na to: „Ahoj, Joshi, ráda tě poznávám.“
A Josh, ten nejnudnější chlap, jakýho jste kdy potkali,
vám ve 100 % případů představí svoji přítelkyni,
která je ta nejkrásnější,
talentovaná, nejvíc okouzlující ženská, jakou jste kdy viděli.
Zírám na ni: „Dvakrát mrkni, jestli tě mám dostat pryč.
Tam venku čeká celá komunita leseb.
Bude mi ctí a privilegiem.“
Zeptám se jí, co se jí na Joshovi líbí.
A ona: „Nevím, je milej. Pamatuje si máminy narozeniny.“
A já: „To dokážou lesby taky. A ještě tě přivést k orgasmu. Pojď.“
Po mnoha zkušenostech na svatbách už vím,
proč jsem u hetero chlapů tak oblíbená.
Hodím se jim totiž při házení kytice.
Všichni známe házení kytice.
Jen pro jistotu to vysvětlím.
Když se hází kytice,
sejdou se na parketu všechny neprovdaný ženy.
Nevěsta stojí před nimi otočená zády.
Svatební kytici hodí do moře neprovdaných žen.
Tu, která kytici chytí, prodají jako další.
Při házení kytice jsem úžasná.
Jsem obrovská, žízním po hetero krvi.
Loni jsem na třech svatbách chytila pět kytic.
Kéž byste to viděli.
Nechám neprovdaný ženy jít na parket první,
sejdou se, shromáždí se
a srší napětím.
Říkají si: „Která z nás to asi bude?
Snad to budu já.
Celý rok jsem trénovala na zahradě.“
A pak připochoduju já.
Skleničky s proseccem se začnou třást.
Rozbrečí se babička.
Jedna z neprovdaných se zeptá: „Jsi ve správné kategorii?“
A já: „Jo. Hoď už tu moji kytku.“
Nevěsta hodí kytici a všichni mí kámoši heteráci
ke mě přiběhnou a zvednou mě jako při ragby.
Byli jste úžasný. Já jsem Chloe Petts. Dobrou noc, díky!
Jo.
Chloe Petts!
Ano!
Přesně tak!
Vidíte, o čem mluvím?
Ty jsi trochu zapálenej, kámo.
Jenom vám chci říct, že není nastrčenej.
Jenom… zapálenej.
Náhodou…
Nejmenuješ se Josh, že ne?
Jo, přesně tak.
Tak jo.
Dál tu máme úžasnou umělkyni z New Yorku.
Nedoceněná velkolepost. Prosím, pořádně se ukažte,
přichází Asha Ward!
Jak je, Londýne?
Tohle je super, je skvělý tady být.
Na rovinu, před začátkem jsem se zhulila.
Takže mi to přijde šílený.
Ale máte rádi trávu, ne? Kouříte tady trávu?
Já trávu miluju,
ale měla bych omezit, kolik trávy vykouřím.
Mám pocit, že trávy kouřím tak moc, až jsem z toho blbá.
Tuhle mi někdo vyprávěl o svým problému s tělesnou dysmorfií
a já na to: „To máš kliku.
Máš kliku, s tím můžeš vykrást banku.“
To jsem řekla.
Tělesná dysmorfie prej není to, jako co to zní.
Myslela jsem, že mi říká, že mění podobu.
Řekla jsem: „To je skvělá zpráva.“
Ne, ale omezila jsem kouření trávy.
A je to super. Mám mnohem větší motivaci
brát ketamin.
Miluju ketamin.
Nemůžu mít ketamin ani Pop-Tarts doma.
Místo toho, abych říkala, že jsem na něčem závislá,
teď říkám, že to nemůžu mít doma.
Bylo mi jasný, že šňupám moc drog, když ze mě začalo padat:
„Musí dělat kokain i pro větší lidi“.
Věřte, nebo ne, ale byla jsem nezaměstnaná.
Nejhlubší bod nezaměstnanosti je chvíle,
kdy začnete dělat hudbu na počítači.
A po nějaký době začne znít dobře.
Je to hustý, protože jsem se k tvorbě hudby dostala přes Four Loko.
Jestli to neznáte, to je alkohol pro lidi,
kterým je jedno, jestli umřou.
Už jste se opili tolik,
že jste v GarageBandu vytvořili něco, co zní jako Avicii?
To jsem dělala.
Tolik volnýho času, hustý.
Přihlásila jsem se na kurz kickboxu.
Musela jsem hned skončit.
Protože mě zmlátil dospělej chlap.
Ty vole, to mi nepřijde legální.
Přijde mi to fakt ilegální.
Je to šílený.
Pracovala jsem na dětský stomatologii.
Co kdybych řekla: „jako zubařka“?
Ne, pracovala jsem na recepci jako normální člověk.
Ráda tam používám vaporizér.
Na sledování dětí u zubaře, když se zhulíte, něco je.
Je to jako sledovat dokument o přírodě.
Ale věděla jsem, že v tý práci dlouho nevydržím,
protože mi jednou přišel e-mail s předmětem „fax“.
Velkými písmeny.
Říkala jsem si: „O co asi jde?“
Byla to jenom jedna věta.
„Kdo dal do faxu máslo?“
Nepřiznala jsem se,
ale mí bývalí zaměstnavatelé ví, že jsem jediná,
kdo se nebál jíst krabí nohy v profesionálním prostředí.
Nevypadá to pro mě dobře.
Předtím jsem učila improvizaci na židovským letním táboře,
což je hustý,
protože nedělám improvizaci a nejsem židovka.
To je síla networkingu.
Můj táta je taky gay, to je velmi sofistikovaný, já vím.
Ale jsme jediný dva z naší rodiny,
takže mám pocit, že jsme kolegové.
Víte co?
Chodila jsem jen s jedním mužem, a když mě podvedl,
předstírala jsem naštvání.
Řekla jsem mu: „Budete mít velký průšvih, pane.“
Randění obecně mi vůbec nejde,
protože neumím flirtovat, hlavně přes zprávy.
Protože jsem tak nadšená, že se líbím osobě, která se líbí mně.
Psala jsem si s holkou, co se mi líbila.
Napsala mi, že mi to chce udělat pusou.
Já na to: „To je skvělá zpráva.
Musím to říct rodině.“
Taky neumím dávat rady ohledně randění,
protože jsem blázen.
Jedna kamarádka mi vyprávěla:
„Kluk, co se mi líbí, mi neodepsal, ale je aktivní na instagramu.“
A já na to: „To je šílený!
Zkoušela jsi napsat jeho mámě?
Ona ví, kde je.
Pošli jí zprávu přes Candy Crush.“
Chápete?
Víte, co je trapný, ale nemělo by být trapný?
Hluboký dýchání.
Už vás někdy někdo vyrušil, když jste zhluboka dýchali?
Zvlášť když vás chytí při výdechu.
Proč mám pocit, že právě viděli můj zadek?
To je šílený.
Taky se častěji opíjím,
ale ne jako nezdravě. Jen tak jako pro zábavu.
Jako sama.
A je to hustý, protože mám psa.
Nemůžu ji venčit, když jsem opilá. To nedávám.
Začnu houpat s hovnama jako s kabelkou.
Štěká na lidi.
Taky na ně křičím. Jakože: „Ty vole, kdo nás nasral?“
Děkuju, jsem Asha Ward.
Ještě jednou potlesk pro Ashu Ward!
S radostí vám představuju naši další uměleckou osobnost.
Prosím, přivítejte na jevišti DeAnne Smith!
Ano. Ano, pojďme rovnou na to.
Lidi, je divný, že jsou Rusové tak proti gayům a lesbám.
Vždyť vymysleli koncept
ženy
uvnitř jiný ženy,
uvnitř další ženy,
uvnitř…
Pochopili jste to.
Ani nebylo nutný gestikulovat. Dobrá práce!
Dobře. První vtip je venku.
Je to fajn. Všechno jde dobře.
Trpím úzkostnými stavy. Stává se mi to pořád.
I v tuhle chvíli. Ale taky…
Už to nechci říkat, protože to zní hrozně negativně.
Dám tomu nový jméno. Už nechci říkat „trpím“.
Jestli máte taky tenhle problém, dělejte, co já.
Odteď už neříkám „trpím úzkostnými stavy“.
Říkám: „V mojí hlavě jiskří imaginární nebezpečí.“
Má to efekt, kouzlo, tajemství.
A kladu příliš vysoký nároky na všechno, co dělám.
Třeba v tuhle chvíli mě úplně drtí ta zodpovědnost,
že mám v ruce mikrofon
právě v tomhle okamžiku dějin.
Cokoli menšího než výzva ke globální revoluci
mi připadá docela sebestředný, chápete?
Jo.
Tak jo, všichni souhlasíme.
Doufám, že všichni rozumíme, co to znamená.
Co by jinak bylo mým tématem, prsa?
Mám za sebou operaci vršku.
Takže jo!
Jasně, díky!
A pokud nevíte, co to znamená,
znamená to, že tam bývala prsa, a teď, bez vlastního zavinění,
už tam nejsou.
A lidi to rádi oslavují,
ale nebyl to dobrej skutek pro nás všechny.
Je to sobecká věc.
Právě teď a tady
nám tu schází
jedny parádní kozy.
A za to můžu já, lidi.
Na tomhle světě potřebujem co nejvíc radosti,
a kvůli mně je to pryč.
A k čemu to bylo?
Tranzici nechci.
Tohle je všechno.
Tohle je finální podoba.
Jen takovej maličkej podivín.
Jo, jasně. No tak jo!
Ne…
Uklidněte se, lesby, já…
Ale maličkej podivín je moje gender identita a tu musíte respektovat.
Mě zkoušeli oslovovat „oni“ proti mojí vůli už od roku 2005, jasný?
Já mám tuhle konverzaci už dávno za sebou.
Chci si s tím trochu vyhrát, ale tak to nemaj všichni.
Někdo mi řekl: „Ahoj, já jsem Jess. Ona.“
Velmi upřímná.
A já na to:
„DeAnne. Maličkej podivín.“
A pak se Jess složila.
Prej: „Maličkej podivín, jasně. Musím si to pamatovat a respektovat.“
Nemusíš.
Nemusíme respektovat všechno, co „oni“ dělají.
Mám za sebou divoká rozhodnutí.
Mám udělanou operaci vršku bez bradavek.
Věděli jste, že je to vůbec možný?
Stojím tu před vámi a nemám ani bradavku.
Je to takhle. Během operace je vyndaj.
Úplně pryč. Jsou tamhle.
A pak je chtěj předělat na „mužský bradavky“.
Ani nevím, co to znamená.
S vyšším platem?
Co…
Co je…
Mužský bradavky, musí mít v rozhovoru hlavní slovo.
Jakože…
Nepotřebuju mužský bradavky.
To nevyzařuje tu správnou energii.
Chci, aby můj gender byl skoro stejnej pocit, kterej máte,
když se podíváte na slovo „baklažán“.
Chci, abyste si řekli…
„Fakticky?
Je to celkem hustý. A to -žán na konci.
To se moc často nevidí.
Možná je z ciziny.“ No…
Udělejte pro mě něco.
Jenom na chvilku.
Jen si představte svoje bradavky.
Myslete na svoje bradavky.
A nic o vás nevím.
Možná jste tady, abyste na svoje bradavky zapomněli,
zbavit se toho břímě, ale představte si je.
Vypadaj divně, ne? Jsou divný.
Jsou divný. Vypadaj divně. Fakt divně.
A víte co, bradavky nepotřebujete.
Nepotřebujete je.
To vám chce jenom namluvit bradavkovej průmysl, ale…
Nepotřebujete…
A hele, mluvím o tom z důvodu,
že to snad někomu pomůže se sebedůvěrou,
uvědomit si, že vaše tělo je jenom vaše.
V takovýmhle sálu je určitě někdo,
kdo váhá s účesem nebo přemýšlí o tetování a podobně.
Říkám vám,
jděte do toho, vy srabové.
Já nemám žádný bradavky. Chápete to?
Chápete, že nemám ani jednu bradavku?
Ani bradavku.
Když si sundám tričko,
vypadá to, že mám na sobě další tričko tělový barvy.
Je to divný. Fakt divný.
Víte, že je něco špatně, ale hned nepoznáte, co.
Řeknete si: „Máš oholený obočí?“
Tuhle energii to vysílá.
Ani nepoznáte, že je mi zima.
Můžu…
Mám možnost si pozdějš nechat udělat tetování.
Když budu mít pocit, že je to vizuálně třeba.
V tuhle chvíli se mi jako nejlepší jeví
QR kód.
Naskenujete ho a objeví se NFT mojí starý bradavky.
Je to dobrý?
Jen se točí, uříznutá.
Teď máte v hlavě neuvěřitelný obrázek.
Tak jo, než půjdu, chci vám ještě říct,
že pokud mi s těma parádníma kozama nevěříte,
mám fotografický důkazy.
A můžete mi napsat…
na adresu siiickrack@gmail.com.
Sick rack neboli parádní kozy a myslím to vážně.
Děkuju.
DeAnne Smith!
Jo!
Rozhodně!
Byly to parádní kozy.
Chybí mi.
Mě osobně docela nadchla
ta nová konverzace o genderu.
Líbí se mi, že je mnohem víc způsobů, jak se identifikovat,
protože dřív to tu bylo dost klaustrofobní.
Pořád nevím, co sakra jako…
Nemám vybranej tým.
Asi genderfluidní, ale taky…
Víte co?
Je to…
Tak to mám já.
„Nebinární“ teoreticky funguje,
ale výraz „nebinární“ mi nahání husí kůži.
Protože definovat se něčím, co nejste…
je základním kamenem binárního myšlení.
A…
Když si mám vymyslet svůj gender, tak gender-překvapení.
Je jedno, jak si mě lidi označí.
Každej den slýchám celou sadu.
Ona, on, oni, každej den.
Víte co? A…
Nic z toho mě neuráží, ale všechny mě překvapujou.
Oni… To je…
Říkám si: „Tak jo, zkusím to.“
Každá interakce s cizím člověkem je pro mě taková malá párty s odhalením genderu.
Prostě na těch součástkách nijak nelpím.
A to se netýká jen
sexuálních součástek.
Všech součástek.
Vytrhli mi mandle, taky…
Je mi to fuk. Fakt. Od tý doby mi nepřišly na mysl.
Vyoperovali mi slepák.
Taky žlučník, ať jdou do prdele!
Kdyby mi zejtra měli vyndat dělohu, je mi to fuk.
Přihoďte ji na hromadu.
Ale ten otvírák na láhve si nechám…
To se…
To se mi docela hodí. Mně…
Přijde mi rozkošný, jak se tolik chlapů
najednou bojí o ženský sporty.
To je… novinka.
Fakticky novinka.
Ta myšlenka, že muži podstupují tranzici na ženy,
aby mohli ovládnout ženský sporty.
Že vyberou všechny ty úžasný výhody v ženských sportech.
Všechny ty výhody!
Všechny ty výhody jako…
Ženy dostanou všechny výhody ve…
Líbání a všechno. Kdo…
Kdo by nechtěl pusu? Očividně ona. Nevděčnice.
Myslím, že je to fakt pokrytecký,
protože v roce 2012
to byl kůň,
kdo vyhrál cenu Australská sportovkyně roku.
Zasranej kůň!
Neřešte chromozomy, ta mrcha má čtyři nohy…
a taky je to kůň!
Těší mě, že můžu uvést následující hostku.
Dorazila až z Portlandu v Oregonu, Mx. Dahlia Belle!
Děkuju.
Moc vám děkuju.
Jste fakt moc milí.
Dopředu se omlouvám, protože vím,
že náš dnešní společný čas je velmi krátký,
ale mám smluvní povinnost vám oznámit,
že znám rozdíl mezi sebou a netransgender ženou.
A dávám si velký pozor, abych říkala „netransgender“,
protože jsem byla informována, že „cisgender“ je nadávka…
a to lidmi, kteří netuší, jak nadávky fungují.
Za život už mě nazývali ledajakými jmény,
která se mi zrovna dvakrát nelíbila.
Ale jen pár vyvolených se dá nazvat nadávkami.
Ještě na škole mi děti říkaly anální pirát.
A to je celkem roztomilý. Ani mi to nevadí, vážně ne.
I když přiznávám, že osobně se mi víc líbí
„řiťokrad“ nebo „zadkomil“,
ale každý nemůže mít básnické střevo.
Ať tak či tak,
až bude jednou banda přiteplenejch černejch tranďáků
bez vyprovokování házet na někoho cihly a ječet u toho „cisgender“,
bude to nadávka.
Ale do té doby
jenom lidi kvůli adjektivu fňukaj jako malý spratkové.
Bude to v pořádku.
Vím, že to bude v pořádku,
protože jak bychom vůbec věděli, že někdo není transgender? Jak?
My trans lidi nejsme známí tím, že chceme všem prohlížet genitálie.
To je čistě hetero zábava.
Nám je to jedno.
I tak je mi ale jasné,
jak moc je pro vás důležité vědět, že já vím,
že za stovky let,
za předpokladu, že se nepozabíjíme,
kdyby někdo z nevysvětlitelných důvodů vykopal moje ostatky,
mohli by určit, že jsem se narodila jako muž
a žila jsem jako žena,
protože tak funguje archeologie.
A taky
budu mrtvá.
Takže dysforické misgenderování už bude jedno.
Ale co vím já a vy to možná nevíte, je to,
že se chci nechat zpopelnit, takže je to všechno úplně fuk.
Je to tak.
Ale v tuhle chvíli, teď a tady chci,
abyste věděli, že já vím,
že nikdy nebudu mít ovulaci, nebudu mít menstruaci,
nikdy neotěhotním, nebudu rodit.
Prostě mám vagínu bez všech překážek a nepříjemností.
To je v pořádku. Nevadí mi to.
Nesnažím se splnit něco navíc. Nemám vysoké cíle.
Ale někteří lidé opravdu věří,
že se jim snažím ukrást celou koncepci ženství,
zatímco já od vás chci jen některé velmi specifické aspekty ženství
převzít.
A pokud vím, tak je ani nechcete.
Víte, jako že vás zdětinšťuje, objektivizuje, dehumanizuje
a dělá vám trapné návrhy muž, který vlastně ani není váš typ,
ale jste už nějakou dobu na suchu
a z domu jste šla ráno bez kalhotek, jen pro jistotu.
Vhodný, čímž myslím ochotný, muž by vás mohl dostat do kolen
a také do jednomístné genderově neutrální kabinky
na záchodech vašeho oblíbeného podniku,
kde si můžete dát dvě lajny ketaminu, dávku poppers,
a pak se něžně, vášnivě a romanticky pomilovat na umyvadle.
Všechny jsme to zažily.
Všechny, ale vy to dělat nechcete a já ano. A to je…
To je ten zásadní rozdíl mezi námi.
Tovární vagíny jsou samozřejmě božskou branou života.
Náš druh by bez nich nemohl existovat.
To vám nikdy nevezmu,
protože nechci.
A také
existuje spousta věcí, které náhradní vagína umí
a které skladová vagína neumí,
jako třeba zničit strukturu západní civilizace tak, jak ji známe.
To dělá jenom moje pička!
Jenom ta moje.
Jen moje pička
může zabít malého Ježíška dřív,
než bude moct založit apokalyptickou sektu a zničit svět.
To je zázračná pička.
Takhle já definuju dobrou pičku.
Také si samozřejmě uvědomuju,
že ten poslední vtip může některé křesťany urážet,
a je pro mě velmi důležité, abyste věděli,
že je mi to fuk.
Ale také mi bylo řečeno,
že je patrně společensky nepřijatelné
dělat si legraci z tvaru, případně velikosti mužského penisu,
a to se mi jen těžko polyká, protože…
jestli jste si někdy osedlali jedno nebo dvě péra…
A nemusela to být obě péra najednou.
To nemusí být pro všechny.
Ale jestli si rádi jedno nebo dvě péra osedláte,
čas od času potkáte laskavého, starostlivého a chápavého muže,
jehož péro je hrůza.
Jako v posteli.
Jindy jsou si všechny penisy rovny.
Ale v posteli je…
mizerný, hrozný, k ničemu.
Ale i tak je to hodný chlap.
Třeba si ho i vezmete.
A na druhou stranu, pokud si osedláváte péra často,
čas od času potkáte chlapa s dokonalým pérem.
Legendární péro.
Péro, o kterém vám vyprávěla máma.
Péro, kvůli kterému málem opustila vašeho otce.
Nebojte, pak se rozdělíme do skupinek,
abychom tu informaci zpracovali.
Ale pro teď vám bohužel musím říct,
že ten výtečný exemplář ztopořené dokonalosti
se až příliš často nachází na obrovským parchantovi.
A to nás, drazí přátelé, přivádí k zásadnímu rozdílu
mezi transgender a netransgender mužem.
Protože když potkáte laskavého, starostlivého, chápavého transgender muže,
vezme vás do obchodu, abyste si svého ptáka vybrali.
Jak se ukázalo, to jsem celou dobu chtěla.
Kdo by to byl řekl? Koho by to napadlo?
Koho by to napadlo?
Ale už od doby, co Adam zmanipuloval Evu, aby vzala vinu na sebe…
ženy jako já prosíme Boha na kolenou
o citově dostupného, finančně stabilního muže
s modulárními genitáliemi.
Hele, jsem vytížená žena. Opravdu.
Ne vždy mám čas na celých 30,48 centimetrů.
A ano, přesně tak.
Já, Američanka, jsem si dala práci s metrickým převodem.
Kvůli jednomu vtipu s pérem.
Pro diváky doma je to 12 palců.
Takže jde o to, že na to nemám vždycky čas. Vážně ne.
Taky nevím, jak vy ostatní chcete žít svoje životy,
ale jedna z mých nejoblíbenějších věcí na světě
je předstírat, že se dusím něčím pérem.
A moje nejmíň oblíbená věc na světě
je dusit se něčím pérem.
A s tímto vědomím pomůžu všem, co mají partnera s penisem,
posunout dnes večer váš vztah na další úroveň.
Takže uděláte následující.
Po představení se podíváte partnerovi do očí…
a řeknete:
„Kámo…“
Musím vás ale varovat, pokud už s partnerem nejste puberťáci,
bude tahle část celkem trapná.
I tak se ale do puntíku musíte řídit mými pokyny. Takže…
Podíváte se partnerovi do očí.
Řeknete: „Kámo,
máš pěkně malý péro.“
Jestli se váš partner naštve a urazí,
chová se jako nějakej ufňukánek,
pak máte co dočinění s týpkem s malým pérem,
který bere „cisgender“ jako nadávku.
Ale pokud to váš partner jen tak přejde a je mu to jedno,
pak má tenhle týpek obří péro
v duši.
Jste nádherní, miluju vás. Ahoj!
Mx. Dahlia Belle!
Všichni se učíme.
Všichni se tu učíme.
Když jsme tenhle večer dávali dohromady,
bylo pro mě velmi zásadní,
abysme na pódium dostali široký spektrum hlasů.
Nejen co se genderu týče, ale i místa původu, tónu a zkušeností.
Bylo pro mě důležitý dát prostor nový umělecký osobnosti,
protože když jste genderqueer ve světě stand-upu,
jevišti není vždycky bezpečný místo.
Je mi velkou ctí, že můžu uvést následující vystoupení.
Můžeme do toho dát trochu energie?
Prosím o velký potlesk.
Přichází báječní, jedineční Krishna Istha!
Panebože, ahoj.
Jsem nadšení, že tu můžu být.
Tohle je obrovská příležitost,
takže když to poseru…
a nebudu vám připadat vtipní…
To je v pohodě, o nic nejde.
Moje úchylka je ponížení, takže je to pro mě výhra tak jako tak.
Jakožto o trans osobě
by o mně dřív možná řekli, že jsem byli muž uvězněný v ženským těle.
S tím se neztotožňuju.
Ale když se nad tím zamyslíte,
všichni jsme kdysi byli uvězněný v ženským těle.
No ale všichni, kdo rodí, nejsou ženy.
To byl test a nikdo z vás neprošel!
Jsem fakt zklamaní… Zrovna tady.
Už 10 let beru testosteron.
A jeden z vedlejších účinků užívání testosteronu
je náhlá touha zkusit stand-up.
Věděli jste, že sebevědomí, který máte jakožto chlap,
je přímo úměrný sebevědomí, jaký je potřeba na vyzkoušení stand-upu?
Proto nejspíš tolik průměrných bílých chlapů věří, že to zvládnou.
Když jsem se stand-upem začínali,
bylo mi řečeno, že je důležitý se jasně definovat,
aby mi publikum naslouchalo.
Tohle prej může odvádět pozornost od „komičnosti“.
Ale jasně se definovat je těžký,
když jste Američan indickýho, zčásti australskýho původu
žijící v Británii a taky transmaskulinní, nebinární, bisexuální,
polyamorický, dyslektický performer!
A nic není víc matoucí než performanční umění.
Nedokážu vysvětlit performanční umění za pět minut, ale zkusím to!
Snad se mi to nepovede. Ponížení…
Performance je na stejným spektru jako komediální show a sexuální služby.
Komedie a performance jsou stejný,
až na jednu maličkost.
Záměrem komediální show je, aby se diváci smáli.
Záměrem performančního umění je,
aby se diváci nezasmáli už nikdy.
Sexuální služby a performance jsou podobný.
Vkládání předmětů je běžná praxe.
Vždycky je někdo nahej.
A někdo si vždycky říká: „Kdy už to skončí?“
Když mluvíme o tom, kdy co skončí,
s někým chodím.
Ne, je fakt skvělej.
Je taky trans, jmenuje se Joseph.
No, je Joseph, ale taky je Mary.
Je z Novýho Zélandu, což je roztomilý.
Ale jeho slang je trochu matoucí.
Třeba říká: „Jo, ne.“
Tuhle jsem se ptali: „Chceš čaj?“
A on na to: „Jo, ne.
Ne, jo? Ne.“
Promiň, cože? Je to ano, nebo ne?
Stejně matoucí jako indický pokyvování.
Tak si vyber.
Říká nebinární, bisexuální, polyamorický kreativec s Váhami v ascendentu.
Když se s mým přítelem seznamovala moje máma, nerozuměli si.
Šli jsme na snídani a oni se na sebe ani nepodívali.
Nemluvili spolu, jenom přese mě.
„Krishno, chce tvůj doprovod vodu?
Krishno, chce tvůj doprovod dolít vodu?“
„‚Doprovod‘? Kolikrát ti to mám říkat?
Je to moje matka.“
Bylo to ponižující.
Ale jednou spolu přímo promluvili,
když se ho máma zeptala:
„Ty se mě bojíš?“
A on na to: „Jo, ne.
Ne. Měl bych se vás bát?“
A ona na to…
Ale je to roztomilý, protože teď jsou nejlepší kámoši.
Je to rozkošný.
Máma ho učí malajálamsky, což je moje mateřština,
a tuhle za mnou přišel a řekl…
Což znamená…
Hele, je tu jeden Malajálamec!
Znamená to:
„Já hlupák, kde je jídlo, mrcho?“
Byli jste úžasný. Jsem Krishna Istha, díky!
Krishna Istha!
Byl to mimořádný večer, ne?
Zbývá ještě jedno vystoupení.
Tohle jeviště bude ovládnuto.
Nejdou zaškatulkovat nejen genderově, ale ani žánrově.
Překračují hranice ve všech směrech.
Prosím, přivítejte na jevišti…
Největší potlesk, jaký dokážete,
přichází jedineční Alok!
Ahoj.
Já jsem Alok.
A preferuju oslovení hihi, haha.
Někteří z mých nejlepších přátel
jsou členové cisgender a heterosexuální komunity,
tak vím, že je toho teď na vás hodně.
Proto každý ráno při pozdravu slunce
15 vteřin hluboce prodýchávám, abych ocenili,
jak náročný pro vás musí být,
že si musíte pamatovat, abyste nás oslovovali zájmenem „oni“.
Nesmějte se.
Je to jeden z největších problémů jejich komunity.
Teda jeho a její komunity.
Chtěli jsem začít tím,
že pozdravím všechny transfobní muže v publiku.
Vidím vás a vaše nepohodlí je oprávněný.
Chápu, že vás stavím před jistý dilema, že jo?
Jestli se dnes omylem zasmějete nějakýmu mýmu vtipu,
pak oficiálně podporujete transgender agendu.
A jestli se nezasmějete,
pak tak trochu potvrzujete můj gender.
Protože ženy nejsou vtipný, že ne?
Že to nebylo vtipný? Moc děkuju.
To je od vás milý. Fakt pozorný.
Přijdu si tak pochopení.
Zasmějte se, i malý uchechtnutí,
a ten zvuk automaticky aktivuje
duhovej filtr na všech vašich profilovkách.
Mužnost už není, co bývala.
Transgender agenda zašla příliš daleko.
Proto se v mým domovským státě Texasu…
Možná jste o ní slyšeli.
…snaží zakázat knížky.
Jeden konzervativní zákonodárce sestavil seznam 850 knih,
které podle něj nejsou pro státní školy v Texasu vhodné.
Zařadil tam i moji knihu Za hranice genderové binarity.
Takže jsem nemohli jinak než si přečíst celý seznam.
A šokovalo mě,
že kniha Marie Kondo…
Žít s radostí
na seznamu není.
Já se snažím zbavit jen genderových norem.
Ona chce, abysme se zbavili všeho!
To je kolaps civilizace tak, jak ji známe.
Čím víc čtu o gay agendě na internetu,
tím víc mě děsí to,
o kolik víc heteráci důvěřujou
schopnostem nás gayů a leseb udělat cokoli.
„Působit přírodní katastrofy.“
„Indoktrinovat celou generaci.“
Holka, to vyžaduje hodně práce
a koordinace, jasný?
Naše komunita se rozplyne ve chvíli, kdy máme zveřejnit společnou fotku.
Protože se dohadujeme,
protože chceme jen fotku, na který vypadáme nejlíp my.
Jasný?
Jak máme asi vypracovat společný plán útoku?
K vytvoření agendy bysme museli být v kontaktu,
a to se v dnešní době ukazuje jako nemožný.
Jeden z největších problémů, kterým gayové a lesby čelí,
jsou nepřečtený e-maily.
Počet e-mailů ve schránce je pro nás
jako genderově neutrální poměřování ptáků,
abysme porovnali, jak moc jsme v depresi.
Řekněme, že bysme naplánovali schůzku k probrání gay agendy.
Nepřišli bysme ve stejnou dobu,
protože podle nás je čas represivní sociální konstrukt.
Nedávno jsem se stali terčem jednoho z nejhorších předpisů proti trans lidem.
Omezení hmotnosti zavazadel na letišti.
Dvacet tři kg?
To si děláte srandu?
Tohle nahodilý číslo vymyslel nějakej chlapák
a mělo by se o tom mluvit.
Je čas, aby se hnutí za pozitivní přístup k tělu
seznámilo s hnutím za zavazadla.
Jsme víc než jenom číslo!
Můžeme používat spoustu dalších kritérií,
jako jak roztomilý outfity jste si zabalili
nebo fakt, že se vám do kufru všechno vešlo,
což není samozřejmost, je to triumf.
Takže jsem přijeli na letiště.
„Promiňte, pane.
Vaše zavazadlo má moc velkou váhu.“
Tak zaprvý,
pokud nehodláte počítat moji emoční zátěž,
vidíte mě vůbec?
Možná jsem trans, ale předně jsem vodní znamení.
Což znamená, že každý kontakt s cizím člověkem
je pro mě příležitostí přezkoumat a zpracovat moje pocity.
A tady se píše „Odbavení a kontrola“.
Tak co jinýho tu máme sakra dělat, dámo?
Kde jinde mám složit všechnu tu bolest z toho, že jsem naživu?
Můj terapeut mi říká, že se nemám bát promluvit, takže mluvím.
Celý týden mě provokujete.
Ignorovali jsem ty e-maily
jako „Za 48 hodin proběhne kontrola“.
„Do kontroly zbývá jen 12 hodin.“
Sedím vzadu na jednání o gay agendě, těžce oddychuju
a říkám si: „Někdo chce konečně zkoumat, jak se cítím já?“
A pak sem přijedu
a žádná úleva se nekoná?
To jako vážně?
Všimněte si, že když ostatní nastupují do letadla,
my transgender lidé jsme stále v letištní hale
a praktikujeme posvátný transgender rituál
zvaný přebalování…
kde se snažíme o tranzici 78kg kufru
na 22,473628 tak,
že si oblíkneme asi 17 outfitů
do letadla,
protože odmítáme kompromitovat náš půvab
tváří v tvář pokusu o zmizení.
A to, přátelé, je transgender agenda.
Alok!
A jsme na konci, Allie Pallie.
Užili jste si dnešní večer?
Poděkujte všem, které jste dnes viděli.
Jes Tom, Chloe Petts, Asha Ward, Krishna Istha,
Mx. Dahlia Belle, DeAnne Smith
a Alok!
Překlad titulků: Zuzana Stifterová