Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
FILMAT LA TEATRUL ALEXANDRA PALACE, LONDRA
VĂ RUGĂM NU BLOCAȚI
AGENDA DE GEN CU HANNAH GADSBY
Aplauze pentru gazda dv. fără pereche,
Hannah Gadsby!
Bună seara!
Bună seara, vă mulțumesc!
Mulțumesc foarte mult!
Mi-am îndeplinit misiunea aici.
Mulțumesc! Mulțumesc, londonezi, cartofiori frumoși ce sunteți!
Uitați-vă la voi! Sunt mare fan.
Bună seara, Alexandra Palace! Allie Pallie!
Ultima oară când Netflix a adunat atâtea persoane trans
a fost pentru un protest, deci…
E un progres.
De asta și suntem aici.
Seara asta are un mit fondator.
Tuturor ne plac miturile astea.
Așa că o să vă spun despre ce e vorba.
Acum câțiva ani, Netflix a lansat
un program de comedie extrem de jignitor pentru persoanele trans,
al unui „prinț al provocărilor” care e printre favoriții lor…
A urmat un pic de tam-tam.
De fapt, un tam-tam mare de tot.
Și, drept să zic, nu m-am implicat de la început.
Eu…
Eu sunt… Nu mă mândresc cu asta,
dar sunt cam papă-lapte cultural, știți?
Gen: „Dați-i voi înainte, eu sunt aici…
Mă uit.”
La un moment dat, a apărut și numele meu în discuție.
„Futu-i!”, mi-am zis.
Așa că…
Am scris o scrisoare în termeni foarte duri,
pe care am adresat-o Netflix.
Asta se cheamă
„să muști mâna care te hrănește”, cred.
Sau „să lovești cu dinții”,
ceea ce de obicei nu poți face de două ori,
dar eu am un dentist bun, așa că iată-mă.
Iată-ne aici!
Uitați, nu vreau să mint.
Am fost cam agresivă din start.
I-am adresat-o direct tăticului meu de la Netflix.
Îl numesc așa fiindcă Netflix e ca o familie.
Odată ce ești de-ai lor, e o familie.
Te simți ca într-o familie foarte mare.
Și, ca în mai toate familiile, nu prea le plac copiii excentrici.
Am adresat-o direct tăticului meu de la Netflix și am zis:
„Futu-ți mă-ta, Ted!”
E cam dur, nu?
În apărarea mea, sunt Capricorn cu Luna în Pești…
și ascendent în Rac.
Ceea ce înseamnă practic „autism”.
Așa că…
Nu nimeresc întotdeauna tonul potrivit.
Am zis diverse lucruri acolo.
De exemplu, am zis că Netflix e o sectă algoritmică amorală,
ceea ce…
afirm în continuare.
Apoi am pomenit în trecere…
A fost doar o remarcă întâmplătoare.
Am zis că am produs căcați
cu mai multă integritate decât Ted.
Acum…
Da.
Acum mă încurajați, dar poate n-a fost…
Probabil că n-a fost chiar tonul potrivit.
Iarăși, în apărarea mea,
în mintea mea, sunase jucăuș.
În mintea mea, am văzut un răhățel vioi.
Ținându-se neverosimil de drept, poate și cu o pălărie pe cap.
De-a dreptul fantezist.
Din partea mea.
Nu s-a înțeles așa.
Am terminat scrisoarea în termeni duri
și am publicat-o pe Instagram.
Adică nu era…
N-am crezut că o să se întoarcă împotriva mea.
Doar nu l-am sunat personal.
Nu m-am dus acasă la el.
Nu-l provocam la un duel.
Înțelegeți?
Nici măcar n-am zis pe Twitter.
Înțelegeți? Da, pe Twitter.
Twitter.
Da. O să-i spun pe numele vechi acelui cuib de vipere.
Așa că…
Era doar Instagram.
Dar a preluat-o presa rusească.
N-am citit-o personal.
S-a întâmplat ceva uluitor.
Cineva a tradus știrea rusească
înapoi în engleză.
Și cuvintele mele inițiale n-au supraviețuit procesului.
Nu mai produceam căcați cu mai multă integritate.
Mă căcam
cu mai multă „perseverență”.
E cu totul altă imagine, cred că sunteți de acord. E…
Nu mai e asta, nu-i așa?
E o diaree explozivă folosită ca motiv de laudă.
Și pare, într-adevăr, că îl provoc la un duel.
Celălalt lucru minunat care a ieșit din tam-tamul ăsta
a fost seara asta.
E…
Da.
Netflix a acceptat să producem împreună seara asta,
cu câțiva artiști minunați și originali care resping convențiile de gen,
și eu mă bucur tare mult să v-o prezint.
N-o să rezolve problema, nu e de ajuns.
O singură seară, de parcă…
Nu razi pădurea amazoniană și o dregi sădind un copac.
Ăsta e show-ul destinat să dreagă busuiocul, știți ce zic?
În seara asta avem o serie de comici din toată lumea,
cu stiluri care mai de care mai diferite.
E un bufet pe alese și abia aștept să vi-i prezint în seara asta.
Sunteți gata, Allie Pallie?
Da, sunteți.
Primul comic vine tocmai de peste ocean.
Eu vin din Australia, nu mă impresionează.
Totuși, a făcut un efort mai mare decât voi, așa că…
Urați-i bun-venit lui Jes Tom!
Dumnezeule! Care-i treaba, Londra?
Cum vă simțiți?
Mă numesc Jes Tom.
Sunt transgen. Se vede?
Nu răspundeți!
Era un test. Voi l-ați trecut. Eu îl trec?
O prostie.
În curând fac patru ani de când iau testosteron, așa se explică…
Așa se explică mustața mea de bătăuș de gimnaziu.
Am început să iau înainte de pandemie,
așa că am stat mult în izolare, în camera mea,
admirându-mi unicul fir de păr de pe gât.
M-am tot întrebat:
dacă nu-mi crește barbă și rămân cu un sigur fir de păr tot mai lung?
Care se vede din capătul sălii.
Când iei testosteron, devii foarte înfierbântat.
E amuzant, fiindcă mi se pare că eram destul de mult și înainte.
Nu m-a oprit faptul că eram femeie.
Așa e.
Asta puteți aplauda.
Ce nu prea se știe despre testosteron e
că îți poate schimba orientarea sexuală.
Fiindcă Dumnezeu se mai ține de glume.
Așa că, după o viață întreagă în care am fost lesbiană,
pentru prima oară, mă trezesc că mă atrag bărbații.
Îmi place că, indiferent de gen și orientare,
toată lumea zice: „Nasol!”
Toți mă întreabă: „Ești bine?”
E bizar să treci de la femei la bărbați. Testosteronul mi-a activat ceva în creier,
fiindcă înainte vedeam bărbații ca pe niște dreptunghiuri.
Iar acum,
dreptunghiurile mi se par foarte sexy.
Sunt într-un stadiu interesant, mă apropii de apogeul sexual
atât ca băiat de 16 ani, cât și ca femeie de 30.
Sunt în tranziție. De la lesbiană la homosexual.
Da.
Lumea ezită un pic, neștiind la ce anume din asta poate să râdă.
Și învăț multe.
Lesbienele și homosexualii au mari diferențe culturale.
Ei adoră musicalurile,
ele adoră trauma.
Și nu se vor întâlni niciodată.
Am multe de învățat.
Trebuie să învăț să fiu atrăgător ca bărbat gay și e greu.
Există bărbați gay în sală?
Doamne!
Nu destui ca să ovaționați în siguranță.
E greu să fii atrăgător ca bărbat gay.
E mult mai greu decât ca lesbiană.
Nu zic că ele nu-s atrăgătoare, nu.
Zic că lesbienele sunt mai deschise la minte.
Da. Ca lesbiană, eram maxim de atrăgătoare dacă îmi știam ora și locul nașterii.
Poate să fi cântat la pian în copilărie, să fi rămas cu…
memoria musculară aferentă.
Ca să atragi tipi gay, trebuie să fii bărbat cisgen și să iei testosteron.
Nu vrea nimeni să-mi vadă harta astrală?
Nu contează că-s Capricorn cu trei planete în casa faimei?
Asta însemna ceva de unde vin eu.
Punctele alea nu se transferă.
Învăț că e altceva să schimbi mesaje sexy cu bărbați decât cu femei.
Dacă vi se pare ciudat că eu, nonbinar,
fac glume despre cum sunt bărbații și femeile,
considerați că tot ce voi spune e greșit.
Bun. Acestea fiind zise, să schimbi mesaje sexy cu femei e o artă.
Are o structură în trei acte.
E ceva aristotelian,
are progresie narativă, evoluție a personajelor.
Ne dezvoltăm în aceeași direcție.
La final, suntem alți oameni.
Ne-am schimbat împreună.
E frumos.
Cu bărbații,
parcă arăți unui copil poza unui măr sub care scrie „măr”.
Dar în loc de măr, e o sculă. Și nu e…
nu e pozată clar, frumos.
E o poză făcută pe întuneric, cu blițul, în treningul scămoșat.
Bărbații nu știu să citească, asta zic.
Nu știu să citească.
Învăț că genul e pur arbitrar.
E bazat arbitrar pe ce fac.
Sunt bărbat dacă port pălărie,
sunt femeie dacă beau ceai de hibiscus.
Ajung în situații jenante.
E greu cu toaletele publice. Trebuie să fac calculele:
ce port pe cap și ce am comandat la cafenea?
Fac o declarație polemică: prefer tot toaleta femeilor,
fiindcă nu-s animal.
Înțelegeți?
Nu sunt fiară.
Nu sunt dobitoc.
Nu vreau să merg la bărbați și să folosesc cabina bântuită din capăt.
Nu vreau să știu ce au văzut pereții.
Nu face parte din evoluția mea.
Prefer toaleta femeilor și procedez așa.
Încă port des mască în public, fiindcă țin la sănătatea tuturor
și m-am săturat să fac cuceriri oriunde mă duc.
E o povară. N-ați înțelege.
Am fost recent la o premieră de film. Mă laud.
Nu jucam în film.
Ocupația mea e să merg pe unde sunt oameni celebri
și să fac: „Și eu!”
„Hannah Gadsby…”
Eram deci la o premieră.
M-am dus la toaleta femeilor
și un paznic mi s-a pus în față și a zis:
„Mă scuzați! Asta e toaleta fetelor.”
Zic: „Doamne, îmi pare rău!
Nu mi-am dat seama că sunteți un susținător.
Habar n-am avut! Sunt și polițiști buni…”
Nu, glumesc.
Vă închipuiți?
Vi se întâmplă să se ia poliția de voi și să vă afirme identitatea?
E interesant.
Sunt Jes Tom, mulțumesc foarte mult.
Ați fost minunați.
Mulțumesc!
Jes Tom!
Da!
Sigur o știți aproape toți pe următoarea invitată.
E un munte de talent,
iar eu sper să fie cunoscută și iubită de un public mult mai mare.
E extraordinară.
Chloe Petts!
Bună seara!
Ce faceți?
Da!
Doamne, e o încântare să fiu aici!
Mă numesc Chloe. Sunt cât se poate de lesbiană.
Mulțumesc. Bravo cui a ovaționat.
Restul sunteți homofobi, nu-i nimic.
Cine e gay?
Un grup alarmant de mare.
Cine e hetero?
Nu! Păreți mult mai rușinați.
Exact.
Îmi place să am public hetero. Mă bucur că ați venit.
E plăcut să ne împărtășim cultura cu voi.
Să ne aflați limbajul. Al meu e ușor.
Sunt o lesbiană masculină, e ușor de înțeles.
Nu înseamnă decât că mă pun în situații jenante.
De pildă, m-am dus la un hotel.
Recepționerul zice: „Cu ce vă ajut, domnule?”
Zic: „Ascultă, drăguță!
Nu te jena, se întâmplă. Sunt femeie.”
Face: „Dumnezeule! Iertați-mă, domnule!”
Dar îmi place, e fantastic.
E grozav, fiindcă știu că am acces la ceva fantastic,
ceva minunat: „privilegii masculine”.
Tare, nu, domnule? E plăcut.
Bate aici, haide!
Doamne sfinte…
A intrat în joc, e ditamai misoginul.
Nu, acum știu că am propriile privilegii,
fiindcă am parte de cel mai tare alint din limba engleză.
Pentru femeile din sală, regret, n-o să aveți parte de el.
Cel mai tare alint din engleză e ăsta.
Te duci să iei pui fript și ești întrebat: „Ce-ți dau, șefu'?”
Normal că sunteți siguri de voi. M-am simțit președintele vieții mele.
Uneori intru și întreabă: „Ce-ți dau, șefu'?”
„Nimic, sunt vegetariană. Mi-ai dat ce voiam, mulțumesc.”
Sunt vegetariană. Mai e cineva?
Unul foarte mândru în față.
Vegani?
Bine, foarte frumos.
Probabil mai sunt, dar n-au vlagă să țipe.
Și carnivorii unde sunt?
Da, așa!
Așa se aude proteina.
Vă iubesc, aș vrea să fiu ca voi. Sunt o vegetariană
care mai mănâncă… și carne.
De fapt, o dată la trei luni,
mănânc o bucățică mică de carne,
doar ca să văd dacă e mai bună decât clima.
Dar lumea se supără, fiindcă vrea să fii consecvent moral.
Vor să fii într-un fel, într-o categorie.
Mi se zice: „Nu ești vegetariană.
Cel mult, ești flexitariană. Flexitariană, Chloe.”
Uitați ce le zic eu ăstora supărați și beligeranți.
Din adolescență până la 20 și ceva de ani,
am încercat câte un penis o dată pe trimestru.
Asta nu m-a făcut hetero. Principiul e același.
Nu m-ați numi „homoflexuală”, nu?
Bine.
E cam greu să-ți dai seama de identitatea mea de gen.
Având privilegii masculine, îmi fac griji să nu mă port
din greșeală urât cu femeile.
Nu, stai jos!
Amice, era un test și ai dat-o în bară.
Îmi dă impresia unui cățeluș.
Nu, identitatea mea de gen e greu de ghicit.
Aș zice că mă simt cel mai bine și sunt în totalitate eu
pe ringul de dans, la nunți.
Fiindcă-mi place să mă deplasez alunecând pe genunchi,
printre decolteuri nemaivăzut de adânci, ador treaba asta.
Dar lumea e haotică, e greu să știi cine sunt.
În mare, mă consider femeie, dar poate fi derutant.
Când dansez la nunți, știu 100% sigur
că mă identific ca bărbat cu o cravată pe cap.
Asta sunt.
Ador nunțile, mai ales de heterosexuali.
Sunt foarte tari, fiindcă devin eroina unei nunți hetero.
Știu că teoretic ar trebui să fie mireasa.
Dar, când ești singura femeie de acolo în costum bărbătesc,
devii pentru heterosexuali cel mai interesant om
pe care l-au cunoscut.
Femeile vin și-ți zic:
„Am avut o experiență sexuală cu o femeie.”
Bărbații se gândesc: „Pariez că poate să-mi recomande niște beri bune.”
Nu stârnesc doar interesul adulților.
Și pe al copiilor. Sunt primii cărora le atrag atenția.
Există un moment la nunți, după-amiaza, când toți părinții s-au făcut cui.
Iar copiii aleargă peste tot de capul lor.
Sălbatici, ca în Împăratul muștelor.
Trag pe nas praf cu aromă de fructe.
Își toarnă suc de portocale în ochi.
Au luat-o razna.
În momentul ăla, apare un gol de putere
pe care-l poate umple orice adult,
devenind regele copiilor.
E simplu să fii regele copiilor, îi cucerești rapid.
Le arăți că ai Candy Crush
și se țin după tine ca în Fluierașul fermecat.
Ai o gașcă de copii la dispoziție, poți să-i pui să facă orice.
Eu îi pun să adune grămadă tunurile de confetti pentru mai târziu.
Să-mi țină berea cât dansez pe Macarena.
Uneori îi duc la Frozen: Musicalul, să nu fie ciudat că mă duc iar singură.
Dar se duc la culcare,
iar următorii interesați de mine sunt bărbații heterosexuali,
fiindcă au văzut cât se distrează copiii și vor să se bage și ei.
Fiindcă ce sunt bărbații, dacă nu copii mari?
Și toți flăcăii hetero
încep să se învârtă în jurul meu ca o bandă rulantă cu sushi.
Pot să-l iau pe care vreau.
Nu-s niciodată grozavi.
Mereu e câte unul pe nume Josh, care zice:
„Eu sunt Josh, pasionat de finanțe, Bitcoin
și încălțăminte purtată fără ciorapi.”
Zic: „Bună, Josh, îmi pare bine. Toate bune?”
Și Josh, cel mai nesărat om pe care l-ai cunoscut vreodată,
de fiecare dată te prezintă iubitei lui,
care e o femeie răpitoare,
talentată și frumoasă cum n-ai mai văzut în viața ta.
O privesc la modul: „Fă-mi semn dacă vrei să te salvez.
Pot să-ți arăt o întreagă comunitate gay.
Va fi onoarea și norocul meu.”
O întreb: „Ce Dumnezeu găsești la Josh?”
Ea: „Nu știu, e drăguț. Ține minte ziua mamei.”
Zic: „Pot și lesbienele. Și te duc și la orgasm. Hai cu mine!”
Am înțeles, după multe nunți, de ce mă plac atât bărbații hetero.
Fiindcă le sunt utilă când se aruncă buchetul.
Probabil știm toți ce e.
O să explic, în caz că sunt oameni din alte culturi.
Aruncarea buchetului e momentul când femeile nemăritate
se adună pe ringul de dans.
Mireasa stă cu spatele la ele.
Își aruncă buchetul spre marea de femei nemăritate.
Care îl prinde e următoarea vândută pe nimic.
Evident că sunt as la prins buchetul.
Sunt babană și însetată de sânge hetero.
Anul trecut, am prins cinci buchete la trei nunți.
Aș vrea să vedeți.
Las nemăritatele să mi-o ia înainte pe ring.
Se adună, fac bisericuțe
și se simte tensiunea în aer.
„Mă întreb cine-l va prinde”, le auzi.
„Tare sper să fiu eu!
Am exersat în grădină tot anul.”
Și apoi apar eu, pășind apăsat.
Paharele de prosecco încep să tremure.
Buni începe să plângă.
Una dintre nemăritate zice: „Sigur n-ai greșit categoria?”
Zic: „Sigur. Aruncă dracului florile!”
Mireasa le aruncă și toți noii mei prieteni hetero
se adună și mă ridică ca la rugbi.
Ați fost grozavi! Sunt Chloe Petts. Seară bună, mulțumesc!
Da!
Chloe Petts!
Da!
Într-adevăr!
Vedeți despre ce vorbesc?
Ești cam disperat, prietene.
Vreau să știți că nu e pus de noi.
E doar disperat.
Nu te…
Nu te cheamă Josh, nu?
Da, asta e.
Bun!
Urmează o artistă extraordinară care vine de la New York.
E strălucită în felul ei discret.
Vă rog să faceți atmosferă
pentru Asha Ward!
Care-i treaba, Londra?
E tare, e fantastic să fiu aici.
N-o să ascund, m-am făcut praf înainte să vin.
Așa că mi se pare o nebunie.
Dar și vouă vă place iarba, nu? Se fumează iarbă aici.
Ador iarba, dar cred că e timpul să încep să fumez mai puțină.
Fiindcă am impresia că fumez atât de multă, că mă prostește.
Alaltăieri, o cunoștință îmi povestea că suferă de dismorfie corporală
și am zis: „Ce noroc!”
Am zis: „Ce noroc! Poți jefui o bancă.”
Asta am zis.
Se pare că dismorfia asta nu e ce sugerează numele.
Credeam că-mi zice că își schimbă forma.
Am zis: „La naiba, ce veste bună!”
Nu, chiar trebuie să fumez mai puțină iarbă.
Și e în regulă. Am fost motivată să iau mai multă
ketamină.
Ador ketamina.
Nu pot să țin în casă ketamină sau Pop-Tarts.
În loc să zic că sunt dependentă de ceva,
acum zic: „Nu pot să țin asta în casă.”
Am știut că trag prea mult pe nas când am zis:
„Trebuie să facă și cocaină pentru oameni plinuți.”
Am fost șomeră o vreme, dacă puteți crede.
Am ajuns la cel mai de jos nivel,
atunci când începi să compui ritmuri pe computer.
După o vreme, încep să sune bine.
E tare, fiindcă m-am apucat de muzică prin intermediul Four Loko.
Dacă nu știți, e o tărie pentru oameni cărora nu le pasă dacă mor sau trăiesc.
Beți vreodată până deschideți computerul
și faceți o piesă care sună ca Avicii?
Eu asta făceam.
Aveam o groază de timp liber.
M-am înscris la un curs de kickboxing.
A trebuit să renunț imediat,
fiindcă m-a bătut un tip în toată firea.
Mi-am zis: „La naiba, nu pare legal!
Pare de-a dreptul ilegal.”
Ce nebunie!
Am lucrat la un cabinet stomatologic pentru copii.
Dacă v-aș zice că eram dentista?
Nu, glumesc. Lucram la recepție, ca un om normal.
Îmi luam vaporizatorul de CBD.
Nu știu, e mișto să te droghezi și să privești copiii la dentist.
Parcă vezi un documentar despre natură.
Știam că n-o să rezist mult la jobul ăla,
fiindcă într-o zi am primit un e-mail cu subiectul „faxul”.
Cu majuscule.
Am dat click, întrebându-mă ce o fi.
Era o singură propoziție.
„Cine a băgat unt în fax?”
Încă n-am mărturisit, dar foștii mei șefi știu
că sunt singura angajată care nu ezită să mănânce picioare de crab la birou.
Nu dă bine pentru mine.
Înainte, am predat improvizație la o tabără de vară evreiască.
E dement,
fiindcă nu-s actriță și nici evreică.
Ăsta-i avantajul relațiilor.
Și tata e gay, ceea ce mă face originală, știu.
Suntem singurii gay din familie,
așa că parcă suntem colegi de serviciu.
Înțelegeți?
Am ieșit cu un singur bărbat și, când m-a înșelat,
m-am prefăcut supărată.
I-am zis: „Ai încurcat-o, domnule!”
Sunt varză la capitolul întâlniri,
fiindcă nu știu să flirtez, mai ales prin mesaje.
Mă entuziasmez că mă place cine îmi place mie.
Odată îmi scriam cu o fată care-mi place.
Mi-a zis că vrea să-mi facă sex oral.
Am răspuns: „Excelentă veste!
Trebuie să-mi anunț familia.”
Sunt varză și la sfaturi sentimentale,
fiindcă sunt dusă cu pluta.
Odată, prietena mea mi-a spus:
„Tipul care-mi place nu mi-a răspuns, dar e activ pe Instagram.”
„Frate, ce nebunie!”, am zis.
„Ai încercat să dai de mamă-sa?
Ea știe unde e.
Trimite-i un mesaj pe Candy Crush.”
Știți?
Știți ce e jenant și n-ar trebui să fie?
Să respiri adânc.
V-a surprins cineva în timp ce respirați adânc?
Mai ales dacă vă prind la expirație.
De ce mă simt de parcă mi-a văzut găoaza?
E dement.
Mă îmbăt mai des în ultima vreme.
Dar nu la modul nesănătos, la modul distractiv.
De una singură.
Și e tare, fiindcă am câine.
Nu-l pot plimba când sunt beată, e prea mult.
Încep să învârt rahatul ca pe poșetă.
Dacă latră la oameni, urlu și eu la ei.
„La naiba! Pe cine suntem supărate?”
Vă mulțumesc, sunt Asha Ward.
Aplauze încă o dată pentru Asha Ward!
Mă bucur tare mult să vă prezint următorul invitat.
Urați-i bun-venit pe scenă lui DeAnne Smith!
Da! Da, să trecem direct la treabă.
Oameni buni, mi se pare bizar că rușii sunt atât de porniți pe gay.
Doar ei au inventat conceptul
de femeie
înăuntrul unei femei,
înăuntrul…
Știam că o vă prindeți. Nici n-a trebuit să fac gesturile. Bravo!
Gata. Am zis prima glumă.
E bine. Merge bine.
Sufăr de anxietate, oameni buni. Mi se întâmplă tot timpul.
Mi se întâmplă și acum.
Dar nu vreau să mai zic asta, fiindcă sună negativ.
Vreau s-o prezint altfel, fără să zic „sufăr”.
Dacă aveți problema asta, faceți ce fac eu.
De acum înainte, nu mai zic „sufăr de anxietate”.
Spun: „Mintea mea
scânteiază de pericole imaginare.”
Are impact. E magic, e misterios.
Am tendința, orice aș face, să-mi fixez standarde mult prea înalte.
De exemplu, în clipa asta mă simt strivită
de responsabilitatea de a avea un microfon
în acest moment al istoriei.
Dacă nu fac măcar apel la o revoluție mondială,
mi se pare că m-aș complăcea, știți ce zic?
Da.
Bun, suntem de acord.
Sper că ne-am înțeles ce înseamnă când zic asta.
Ce să fac, să vorbesc despre sâni?
Mi-am făcut mastectomie de curând.
Da, vorbesc!
Sigur, mulțumesc!
Dacă nu știți ce înseamnă asta,
înseamnă că am avut sâni și apoi, fără să aibă ei nicio vină,
am scăpat de ei.
Oamenii aplaudă așa ceva,
dar n-am făcut o faptă bună pentru noi, ca grup,
ci un lucru tare egoist.
În clipa asta, în sala asta,
suntem privați
de niște balcoane bestiale.
Eu v-am făcut asta vouă și mie, eu!
Avem nevoie de orice bucurie, cât de mică,
iar eu v-am răpit-o și vouă, și mie.
Și pentru ce?
N-o să fac tranziția.
Așa rămân.
Asta e forma finală.
Ciudățelul ăsta.
Da, sigur. Gata, ajunge!
Nu mai…
Să se calmeze lesbienele, eu…
„Ciudățelul” e identitatea mea de gen și trebuie s-o respectați.
Lumea vorbește la neutru despre mine fără voia mea, din 2005, da?
Mă simt în afara dezbaterii actuale.
Încerc să mă amuz de treaba asta, dar nu toată lumea e așa.
Am cunoscut pe cineva care a zis: „Bună, sunt Jess. Pronume: ea.”
Cu toată sinceritatea.
Și eu i-am răspuns:
„DeAnne. Ciudățelul.”
Și am văzut-o pe Jess cum își pierde cumpătul.
Zice: „Ciudățelul, bine. Să țin minte și să-ți respect dorința.”
Ba nu!
Nu trebuie să respectăm tot ce fac ăștia obsedați de pronume.
Eu am luat decizii nebunești.
La mastectomie, am optat să nu-mi păstrez sfârcurile.
Știați că se poate?
Stau în fața voastră fără sfârcuri.
Chestia e că ți le scot în timpul operației.
Nu le mai ai, sunt în altă parte.
Și apoi vor să le transforme în „sfârcuri masculine”.
Nici nu știu ce înseamnă asta.
Plătite mai bine?
Ce e…?
Ce e un…?
Sfârcurile masculine sunt dominatoare într-o discuție?
Ce anume…?
Sfârcuri masculine… Nu-mi trebuie.
Nu e ce vreau.
Vreau ca genul meu să fie aproape ca sentimentul pe care-l ai
când vezi scris cuvântul „zucchini”.
Vreau să faceți…
„Nu e o greșeală?
Interesant, totuși! C-C-H în mijloc.
Nu vezi des așa ceva.
O fi italian.”
Eu…
Am o mică rugăminte. Faceți-mi pe plac, vă rog!
Vă cer doar să vă gândiți la sfârcurile voastre.
Gândiți-vă la propriile sfârcuri!
Nu vă cunosc viața.
Poate ați venit aici ca să uitați de sfârcuri.
Să mai scăpați de povară. Dar gândiți-vă la ele!
Arată ciudat, nu? Arată ciudat!
Arată ciudat. Sunt ciudate. Arată ciudat.
Și n-aveți nevoie de sfârcuri, oameni buni.
N-aveți nevoie.
Asta vor marile corporații să credeți, dar n-aveți.
N-aveți nevoie…
Îmi place să vorbesc despre așa ceva,
sperând că poate o să vă simțiți un pic inspirați
și o să vă amintiți că e corpul vostru.
În ditamai sala, trebuie să fie cineva
care ezită dacă să se tundă sau să-și facă un tatuaj.
Aș zice să treceți la fapte, fricoșilor!
Eu nu mai am sfârcuri, pricepeți?
Pricepeți că am zero sfârcuri?
Fără sfârcuri.
Când îmi scot tricoul,
arăt de parcă port alt tricou, de culoarea pielii.
E ciudat!
Lipsește ceva, dar nu te prinzi imediat ce anume.
Întrebi: „Ți-ai ras sprâncenele?”
Cam pe acolo.
Când mi-e frig, n-o să se vadă.
Aș putea…
Nu exclud posibilitatea.
Aș putea să-mi fac tatuaje la un moment dat.
Dacă vreau ceva în loc, aș putea.
Cea mai bună idee de până acum e
să-mi fac un cod QR.
Îl scanezi și te duce la un NFT cu vechiul meu sfârc.
E mișto?
Se rotește, detașat de corp.
Ce imagine fantastică v-am plantat în minte!
Bun. Înainte să plec, profit de ocazie ca să spun
că, dacă nu credeți că aveam balcoane bestiale,
pot dovedi cu poze.
Îmi puteți trimite e-mail
la balcoanebeeestiale@gmail.com.
„Bestiale” cu triplu E și vorbesc foarte serios.
Mulțumesc.
DeAnne Smith!
Da!
Categoric!
Erau bestiale balcoanele.
Mi-e dor de ele.
Personal, mă entuziasmează
noua dezbatere despre gen.
Îmi place că te poți identifica în feluri mult mai variate,
fiindcă, în trecut, simțeam că mă cam limitează.
Tot nu știu ce naiba…
N-am ales o echipă.
Să zicem că sunt de gen fluid, dar și…
Înțelegeți?
Tipic pentru mine.
„Nonbinar” merge oarecum, teoretic,
dar termenul „nonbinar” mă supără.
Fiindcă a te defini prin ceva ce nu ești
e baza gândirii binare.
Și…
Dacă ar fi să-mi inventez un gen, ar fi gen-surpriză.
Nu contează ce mă crede lumea.
Am parte de toată gama în fiecare zi.
„Ea”, „el”, „nici ea, nici el”, în fiecare zi.
Știți? Și…
Nu mă jignește niciunul, dar mă surprind toate.
Adică…
Așa că zic: „Bine, încerc.”
Orice interacțiune cu un străin e ca o mică petrecere de aflare a genului.
Nu țin deloc la organe.
Dar chestia asta nu se aplică doar
organelor sexuale.
Tuturor organelor.
Mi-am scos amigdalele, mi-am scos…
Nu-mi pasă! Nu! Nu m-am mai gândit la ele de atunci.
Mi-am scos apendicele, vezica biliară. Cărați-vă! E…
Dacă mâine aflu că trebuie să-mi scot uterul, nu-mi pasă.
La grămadă cu el!
Mi-aș păstra totuși „desfăcătorul de sticle”, fiindcă e…
Mi-e foarte util și…
Mi se pare adorabil că atâția bărbați sunt, deodată,
foarte preocupați de sportul feminin.
E… o noutate.
Adevărată noutate.
De exemplu, ideea că sunt bărbați care devin femei,
ca să poată domina în sporturi feminine…
Să profite de toate marile avantaje pe care le aduc sporturile feminine.
Atâtea avantaje!
Atâtea avantaje…
Femeile au toate avantajele în sport.
Sunt sărutate și tot restul. Cine…?
Cine n-ar vrea un sărut? Ea, se pare. Nerecunoscătoarea!
Mi se pare foarte înșelător,
fiindcă, în 2012,
o iapă
a fost aleasă Sportiva Anului în Australia.
O iapă, futu-i!
Lăsați cromozomii, aia are patru picioare…
și mai e și iapă!
Mă bucur tare mult să vă prezint următoarea invitată.
Tocmai din Portland, Oregon,
Mx. Dahlia Belle!
Mulțumesc!
Mulțumesc tare mult!
Sunteți foarte drăguți.
Vă cer scuze de la început.
Știu că avem foarte puțin timp împreună astă-seară,
dar am obligația contractuală să vă informez că știu
diferența dintre mine și o femeie care nu e transgen.
Și am mare grijă să spun mereu „care nu e transgen”,
fiindcă am fost informată că „cisgen” e considerat o insultă
de oameni care nu pricep ce e o insultă.
Toată viața mea mi s-a spus într-o mulțime de feluri
după care nu m-am înnebunit în mod deosebit.
Dar numai câteva s-au încadrat ca insulte.
De exemplu, la școală, copiii îmi spuneau „pirat de funduri”.
Era drăguț, într-un fel. Nu mă supăr, chiar deloc.
Deși, personal, aș prefera „bandit de popouri” sau „hoț de poponețe”.
Dar nu putem fi toți scriitori, nu?
Chiar și așa,
în ziua când, neprovocați, niște transsexuali homo negri
vor da cu pietre în cineva strigându-i că e cisgen,
aceasta va fi o insultă.
Dar, până în ziua aceea,
se văicăresc aiurea pentru un adjectiv.
O să fie bine, o să fie în regulă.
Și uite de ce o să fie bine.
Cum știm că un om nu e transgen? Cum?
Noi, ăștia trans, nu ținem să căutăm lumea la organele genitale.
E un hobby specific heterosexualilor.
Nouă nu ne pasă.
Chiar și așa, știu cât de important e
pentru voi să știți că eu știu
că, peste sute de ani,
presupunând că nu ne-am exterminat,
dacă mi s-ar dezgropa rămășițele dintr-un motiv inexplicabil,
s-ar putea stabili că m-am născut bărbat
și mi-am trăit viața ca femeie,
fiindcă asta face arheologia.
De asemenea,
eu o să fiu moartă.
Deci disforia de gen n-o să mai conteze.
Dar ce știu că s-ar putea să nu știți
e că o să optez pentru incinerare, deci nu mai contează nimic.
E adevărat.
Dar până una-alta, aici și acum, în prezent,
tot vreau să știți că știu
că nu voi avea niciodată ovulație sau menstruație,
nu voi rămâne însărcinată, nu voi naște niciodată.
Am doar un vagin, fără obstacole sau dezavantaje.
Nu-i nimic, e în regulă. Nu mă deranjează.
Nu vreau bătăi de cap în plus. Nu am ambiție.
Dar sunt oameni care cred într-adevăr
că vreau să le fur întregul concept de feminitate,
când tot ce vreau e să vă iau doar anumite aspecte ale feminității
de pe cap.
Și, din câte observ, sunt chestii pe care nici nu le vreți, da?
De genul să fiți tratate ca niște copii sau obiecte, să fiți dezumanizate.
Să vă facă stângaci avansuri un tip care nici nu vă place,
dar sunteți în toiul unei secete
și ați plecat de acasă fără chiloți, pentru orice eventualitate.
Un bărbat potrivit, adică dornic, v-ar putea lua pe sus
și duce în toaleta unisex de o singură persoană
a restaurantului preferat pentru brunch.
Unde puteți lua ketamină și un drog inhalant
și face dragoste pasional și romantic pe chiuvetă sau sprijiniți de ea.
Toate am trecut prin asta.
Toate am trecut, dar voi nu vreți asta, în timp ce eu vreau. Asta e…
Asta e diferența fundamentală dintre noi.
Evident, vaginele originale sunt calea divină prin care apare viața.
Specia noastră n-ar putea exista fără ele.
N-o vă iau asta niciodată,
pentru că nu vreau.
Și în plus,
un vagin făcut pe comandă e în stare de o grămadă de lucruri
pe care nu le poate face unul original.
De exemplu, să destrame civilizația occidentală așa cum o știm.
Doar păsărica mea face așa ceva!
Doar a mea.
Doar păsărica mea îl poate ucide
pe pruncul Isus înainte să aibă ocazia
să fondeze o sectă apocaliptică și să distrugă lumea.
Asta-i o păsărică miraculoasă.
Asta înțeleg eu prin „păsărică de calitate”.
Sigur că îmi dau seama că ultima glumă riscă
să-i jignească pe unii creștini
și e foarte important pentru mine să știți
că nu-mi pasă.
Dar am fost informată, totuși,
că e inacceptabil, se pare,
să faci mișto de forma și/sau dimensiunea penisului unui bărbat.
Asta o să-mi fie greu să înghit, fiindcă…
Dacă ai avut de-a face uneori cu o sculă, două…
Și nu neapărat amândouă simultan.
Nu putem trăi toate așa.
Dar, dacă ți s-a întâmplat să ai de-a face cu o sculă sau două,
din când în când vei întâlni un bărbat bun, iubitor, empatic,
cu o sculă care nu face doi bani.
În pat. În orice altă situație, penisurile sunt egale.
Dar în pat al lui e…
Jalnic, slab, nu e bun de nimic.
Totuși, e un om bun.
Poate chiar o să-l iei de bărbat.
Pe de altă parte, dacă ai de-a face cu destule scule,
din când în când o să întâlnești un bărbat cu scula perfectă.
O sculă de legendă.
Scula de care ți-a povestit mama ta.
Pentru care era să-l lase pe taică-tău.
Nicio grijă, ne împărțim apoi în grupuri mici
ca să prelucrăm informația asta.
Deocamdată, îmi pare rău să vă spun
că acel specimen încântător de perfecțiune peniană
aparține mult prea des unui om de tot căcatul.
Și așa ajungem, dragi prieteni, la diferența fundamentală
între un bărbat transgen și un bărbat care nu e transgen.
Căci, dacă întâlnești un bărbat transgen bun, iubitor și empatic,
te va duce la magazin să-ți cumperi scula pe care o dorești.
Se pare că asta voiam.
Asta am vrut mereu. Cine ar fi zis? Cine ar fi ghicit?
Dar uite ce e:
de când Adam a manipulat-o pe Eva ca să ia vina asupra ei…
femeile ca mine se pun în genunchi și se roagă lui Dumnezeu
să le dea un bărbat disponibil emoțional și stabil financiar,
cu organe genitale modulare.
Sunt o femeie ocupată, foarte ocupată.
N-am întotdeauna timp pentru toți cei 30,48 cm.
Și da, e corect.
Eu, o americancă, m-am deranjat să fac o conversie metrică.
Pentru o glumă despre scule.
Pentru cei de acasă, asta înseamnă 12 inchi.
Ideea e că n-am oricând timp de atâta, chiar n-am.
Nu știu cum alegeți voi să vă trăiți viața,
dar ce-mi place mie mai mult pe lume
e să mă prefac că mă înec cu scula unui bărbat.
Și ce nu-mi place pentru nimic în lume
e să mă înec cu o sculă.
Acestea fiind zise, o să ajut pe oricine are un partener cu penis
să-și ducă relația la următorul nivel în seara asta.
Uite ce aveți de făcut. După show, o să faceți așa.
Vă uitați în ochii partenerului…
și spuneți:
„Negrule…”
Vă avertizez, dacă unul dintre voi nu e de culoare,
partea asta o să fie extrem de incomodă.
Dar trebuie să-mi urmați întocmai instrucțiunile. Deci…
Deci vă uitați în ochii partenerului.
Și ziceți: „Negrule,
ai scula foarte mică.”
Dacă e jignit și îi sare țandăra, dacă se văicărește ca o muiere,
îmi pare rău să vă zic că aveți un partener cu scula mică.
Care probabil crede că „cisgen” e insultă. Pe de altă parte,
dacă partenerul ridică din umeri și nu-i pasă deloc,
omul are o sculă uriașă.
În sufletul lui.
Ați fost grozavi, vă ador! Seară bună!
Mx. Dahlia Belle!
Toți învățăm.
Când planificam seara asta,
a fost foarte important pentru mine
să avem o gamă largă de voci pe scenă.
Nu doar ca gen,
dar și ca proveniență, ton și experiență.
Am vrut să folosesc ocazia asta ca să dau o șansă unui artist nou
fiindcă, în lumea comediei, dacă respingi convențiile de gen,
scena nu e totdeauna un loc sigur.
Și mă bucur incredibil de mult să chem următorul artist
pe scenă, în fața voastră.
Faceți un pic de atmosferă?
Vă rugăm să urați bun-venit pe scenă unui om minunat și unic,
Krishna Istha!
Dumnezeule, bună!
Mă bucur tare mult să fiu aici.
Sincer, e o șansă uriașă,
așa că, dacă o dau în bară
și nu pot să vă fac să râdeți,
nu-i nimic, nu vă faceți griji.
Mă excită umilința, așa că am numai de câștigat.
Ca persoană transgen, în trecut,
unii ar fi zis că eram un bărbat captiv în corpul unei femei.
Nu prea a fost cazul meu.
Deși, dacă stai să te gândești,
toți am fost cândva captivi în corpul unei femei.
De fapt, nu toți oamenii care nasc sunt femei.
Era un test și l-ați picat toți!
Ce m-a dezamăgit sala asta!
Iau testosteron de zece ani.
Un efect secundar al testosteronului
e că ți se pune pata să te apuci de stand-up comedy.
Știați că încrederea în tine pe care o ai ca bărbat
e direct proporțională cu cea necesară ca să încerci stand-up?
Probabil că de asta cred atâția albi mediocri că-s în stare.
Când m-am apucat de stand-up, mi s-a zis
că e foarte important să mă definesc clar de la început,
ca publicul să fie deschis și să mă asculte.
Se pare că treaba asta poate distrage atenția de la comedie.
Dar e greu să te definești
când ai sânge indian, american și australian, stai în Anglia,
ești transmasculin, nonbinar, bisexual, poliamoros,
ai dislexie și faci artă interpretativă.
Arta interpretativă creează cea mai mare confuzie.
Nu pot să explic ce e în cinci minute, dar o să încerc!
Sper să dau greș. Umilința…
Așadar, arta interpretativă e înrudită cu comedia și prostituția.
Comedia și arta interpretativă sunt același lucru, cu o mică excepție.
În comedie, scopul e ca publicul să râdă.
În arta interpretativă, scopul e ca publicul să nu mai râdă niciodată.
Și prostituția seamănă artei interpretative.
Introducerea de obiecte e standard profesional.
Cineva e întotdeauna dezbrăcat.
Și cineva se întreabă întotdeauna: „Mai ține mult?”
Apropo de „mai ține mult?”,
am o relație.
Nu, e un tip minunat, e excelent.
Și el e transgen, îl cheamă Joseph.
În fine, e Joseph, dar e și „fetiță”.
E din Noua Zeelandă, ceea ce e simpatic.
Dar argoul lui e cam derutant.
De exemplu, spune: „Da, neah…”
L-am întrebat: „Vrei un ceai?”
A zis: „Da, neah…
Neah… Da? Neah…”
Pardon? Ce înseamnă asta, da sau nu?
E neclar ca o aprobare din cap indiană.
Alege una sau alta!
Zise nonbinarul bisexual poliamoros,
cu ascendent în Balanță și artist plurivalent.
Mama și iubitul meu nu s-au plăcut de la prima întâlnire.
Am ieșit să luăm micul-dejun și evitau să se privească.
Nu vorbeau între ei decât prin intermediul meu.
„Krishna, cunoștința ta vrea apă?
Krishna, cunoștința ta mai vrea apă?”
„Cunoștință? De câte ori să-ți spun?
E mama mea!”
A fost umilitor.
Dar și-au vorbit direct o dată.
Mama s-a întors spre el și a zis:
„Ți-e frică de mine?”
Și el a zis: „Da, neah…
Neah… Ar trebui să-mi fie frică de tine?”
Iar ea a făcut…
Dar e foarte drăguț, acum sunt cei mai buni prieteni.
E adorabil.
Mama îl învață malayalam, limba mea maternă,
și zilele trecute a venit și mi-a zis…
Care înseamnă…
Unicul malayali de aici știe!
Înseamnă:
„Eu prost, unde e mâncare, muiere?”
Ați fost minunați! Sunt Krishna Istha, mulțumesc!
Krishna Istha!
A fost o seară foarte deosebită, nu?
Mai e un singur invitat.
O să ia în stăpânire total scena asta.
Nu refuză doar convențiile de gen, ci și pe acelea de gen artistic.
Forțează limitele în toate modurile potrivite.
Vă rog să întâmpinați pe scenă
cu maximum de entuziasm posibil
un om unic și inimitabil: Alok!
Bună!
Eu sunt Alok.
Prefer să se vorbească despre mine la modul hihi-haha.
Am prieteni foarte buni care fac parte din comunitatea cisgen și heterosexuală.
Și știu că e o perioadă grea pentru voi.
De asta, în fiecare dimineață, când fac Salutul Soarelui,
fac o respirație de 15 secunde
ca să-mi reamintesc cât de greu trebuie să fie
pentru heterosexuali să ne folosească pronumele corecte ale fiecăruia.
Nu râdeți!
E printre cele mai mari probleme ale comunității lor.
Ale comunității lui și ei, vreau să zic.
Voiam să încep astă-seară
salutând bărbații din public care au ceva cu persoanele trans.
Vă înțeleg și disconfortul vostru este legitim.
Înțeleg că vă pun într-o mică dilemă, nu?
Dacă vă treziți râzând din greșeală la o glumă de-a mea astă-seară,
sprijiniți scopurile ascunse ale persoanelor trans.
Iar dacă nu râdeți,
îmi confirmați oarecum genul.
Fiindcă femeile nu-s haioase, nu?
Nu vă amuz? Mulțumesc tare mult!
Ce drăguț din partea voastră! Atent chiar.
Simt că mă înțelegeți.
Dacă râdeți sau măcar chicotiți,
sunetul va activa automat
un filtru curcubeu la toate pozele voastre de profil.
Masculinitatea nu mai e ce era.
S-a mers prea departe cu scopurile ăstora transgen.
De asta, în statul meu natal, Texas… Poate ați auzit de ea.
…vor să interzică anumite cărți.
Un parlamentar local conservator a făcut o listă de 850 de cărți
pe care le consideră nepotrivite pentru școlile de stat din Texas.
A inclus pe listă cartea mea, Beyond the Gender Binary.
Așa că a trebuit să citesc toată lista.
Și m-a șocat să constat
că Marie Kondo și cartea ei
Bucuria ordinii
nu sunt pe listă.
Eu vreau să ne debarasăm de convențiile de gen.
Ea vrea să ne debarasăm de tot!
E prăbușirea civilizației așa cum o știm.
Cu cât citesc despre ce urmăresc homosexualii,
cu atât mă alarmează mai tare
cât de convinși sunt heterosexualii
că noi, homosexualii, putem face orice.
Să cauzăm dezastre naturale.
Să îndoctrinăm o întreagă generație.
Fată, asta cere o grămadă de muncă.
Și coordonare, da?
Iar comunitatea noastră se evaporă
de cum trebuie să postăm o poză de grup.
Fiindcă ne certăm,
fiecare vrem să punem poza care ne avantajează pe noi.
E clar?
Cum să dezvoltăm noi un plan comun de atac?
Ca să avem scopuri ascunse, ar trebui să comunicăm unii cu alții
și asta se dovedește imposibil în ultima vreme.
Una dintre marile probleme ale comunității gay
e că nu ne citim mailurile.
Ne folosim numărul de mailuri din căsuța poștală
ca variantă unisex a concursului de măsurat scule,
ca să vedem care e mai deprimat.
Să zicem că am fixat o reuniune să ne discutăm scopurile.
N-ar ajunge nimeni la aceeași oră,
fiindcă noi credem că timpul e un construct social opresiv.
Recent am fost victima
uneia dintre cele mai grave politici contra persoanelor trans:
restricții la bagaje în aeroporturi.
Douăzeci și trei de kilograme?
Faceți mișto de mine?
Numărul ăsta arbitrar a fost născocit de un bărbățoi oarecare
și trebuie să avem o dezbatere.
Trebuie să aplicăm și aici sloganul mișcării împotriva discriminării fizice.
Nu suntem doar un număr!
Sunt o mulțime de alte criterii care pot fi folosite:
cât de drăguțe sunt hainele puse în bagaj
sau faptul că ai reușit să îndeși totul în valiză,
ceea ce nu e garantat, e un triumf.
Așadar, mă duc la aeroport.
„Scuzați-mă, domnule.
Bagajul dv. depășește greutatea.”
Întâi de toate,
dacă faceți abstracție de bagajul emoțional,
mă vedeți măcar?
Fiindcă oi fi eu trans, dar mai întâi sunt semn de apă.
Iar asta înseamnă că orice interacțiune cu un străin
e pentru mine o ocazie să-mi procesez sentimentele.
Și pe panoul ăsta scrie „Predare bagaje”.
Ce dracu' altceva avem de făcut aici, doamnă?
Unde altundeva să-mi las toată suferința provocată de viață?
Terapeutul meu mă încurajează să spun ce gândesc, deci o să spun.
M-ați ațâțat toată săptămâna.
Am ignorat e-mailurile
de genul „48 de ore până ne întâlnim”.
„Doar 12 ore până ne întâlnim.”
Și asistam la reuniunea despre scopurile gay, respirând greu,
zicându-mi: „În sfârșit îi pasă cuiva de sentimentele mele?”
Și ajung aici doar ca să constat că mă lăsați cu ochii în soare?
Faceți mișto de mine?
Remarcați că, în timp ce restul se îmbarcă,
noi, cei transgen, suntem încă în aeroport,
practicând ritualul transgen sacru
al refacerii bagajului,
în care încercăm să facem tranziția de la o geantă de 78 kg,
la una de 22,473628,
purtând pe noi aproximativ 17 ținute
în avion,
fiindcă refuzăm să ne compromitem eleganța,
chiar și când riscăm dispariția.
Asta este, prieteni, ce urmăresc persoanele transgen.
Alok!
Am ajuns la final, Allie Pallie.
A fost o seară plăcută?
Mulțumiți celor pe care i-ați văzut:
Jes Tom, Chloe Petts, Asha Ward, Krishna Istha,
Mx. Dahlia Belle, DeAnne Smith
și Alok!
Subtitrarea: Georgeta Huzum