Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
INSPELAT PÅ ALEXANDRA PALACE THEATRE I LONDON
FÅR EJ BLOCKERAS
En stor applåd för vår makalösa värd:
Hannah Gadsby!
Hej!
Hej! Tack!
Tack så mycket!
Jag har visst gjort nåt bra.
Tack så mycket, London, era vackra potatisar!
Kolla på er. Jag gillar er! Hej, Alexandra Palace! Allie Pallie!
Sist Netflix samlade så här många transpersoner
var det för en protest, så…
Det går framåt.
Det är därför vi är här.
Den här kvällen har en ursprungsmyt. Alla älskar väl ursprungsmyter?
Jag ska förklara bakgrunden.
För några år sen släppte Netflix en otroligt transfobisk komedispecial
med en populär "provokatör" och…
Det blev lite ståhej efter det.
Ganska mycket ståhejsansa.
Och ärligt talat lade jag mig inte i till en början.
Jag…
Det här är inget jag är stolt över,
men jag är lite av en kulturell toffel.
Ungefär: "Gör vad ni vill. Jag sitter här…
…och tittar på."
Men så nämndes mitt namn i sammanhanget, och jag bara: "Fan."
Så…
Det jag gjorde var att jag skrev ett mycket upprört brev…
…riktat till Netflix.
Det brukar kallas
att bita den hand som föder en, tror jag.
Eller slå uppåt med tänderna,
vilket man inte brukar klara två gånger,
men jag har en bra tandläkare, så…
Nu är vi här.
Jag ska vara ärlig. Jag gick lite hårt fram där i början.
Jag vände mig direkt till min Netflix-pappa.
Jag kallar honom så, för Netflix är som en familj.
När man är invigd känns det verkligen som en stor familj.
Och precis som andra familjer gillar de inte sina queera barn.
Jag vände mig direkt till min Netflix-pappa och skrev:
"Dra åt helvete, Ted!"
Lite hårt, eller hur?
Till mitt försvar är jag stenbock med månen i Fiskarna…
…och ascendenten i Kräftan.
Vilket ordagrant betyder autism. Så jag…
…hittar inte alltid rätt ton.
Jag framförde olika punkter.
Bland annat kallade jag Netflix för en omoralisk algoritmkult. Och…
…det står jag för.
Och så nämnde jag i förbigående, bara som ett apropå,
att jag skiter ut korvar
med mer ryggrad än Ted.
Alltså…
Ja…
Nu uppmuntrar ni mig, men jag tror nog
att det inte var riktigt rätt ton.
Men återigen, till mitt försvar, i mitt huvud var det skämtsamt.
I mitt huvud såg jag en munter liten bajskorv.
Med osannolikt bra hållning, kanske en hög hatt.
Ren humor. Från min sida, alltså.
Så uppfattades det inte.
Jag skrev klart det upprörda brevet och la upp det på Instagram.
Det var inte som att…
Jag anade inte att det skulle bita mig i arslet.
Jag ringde honom ju inte direkt.
Jag gick inte hem till honom.
Jag utmanade honom inte på duell.
Ni vet…
Jag la inte ens upp det på Twitter.
Ni vet? Ja, Twitter.
Twitter.
Ja, jag tänker använda den där spyhinkens dödnamn.
Det var bara Instagram, men det uppmärksammades i rysk media.
Jag har inte läst det.
Sedan hände nåt ofattbart.
Någon översatte den ryska artikeln
till engelska igen.
Och mina ursprungliga ord överlevde inte den rundan.
Jag sket inte längre korvar med mer ryggrad.
Jag skiter
med mer beslutsamhet.
Det blir en helt annan bild, eller hur?
Det är inte längre det här, utan snarare
skryt om explosiv diarré.
Och det låter absolut som om jag utmanar honom på duell.
Det andra otroliga resultatet av det där ståhejet
är den här kvällen. Det är…
Ja.
Netflix gick med på att skapa den här kvällen med oss,
med en mångfald av fantastiska könsöverskridande komiker.
Jag är otroligt glad över att presentera det här för er.
Det löser inte allt. Det räcker inte.
Det är ju bara en kväll.
Man kan inte förinta Amazonas och sen plantera ett träd.
Det här är en klimatkompenserande kväll, fattar ni?
I kväll har vi en hel massa komiker från hela världen,
med alla möjliga olika stilar.
Det är ett smörgåsbord, och jag är så glad att presentera dem för er i kväll.
Är ni redo, Allie Pallie?
Ja, det är ni!
Vår första gäst kommer ända från andra sidan pölen,
men som australiensare är jag inte så imponerad, men
hen har ändå ansträngt sig mer än ni, så…
En stor applåd för Jes Tom!
Herregud! Tjena, London! Hur mår ni?
Wow! Jag heter Jes Tom. Jag är trans. Syns det?
Svara inte!
Det var ett test. Det passerade. Gör jag det?
Fånigt.
Jag har tagit testosteron i snart fyra år, vilket förklarar…
…vilket förklarar min mobbarmustasch.
Jag började med testosteron just före pandemin,
så jag hade gott om tid att sitta ensam och stirra på mitt enda skäggstrå.
Tanken slog mig: Jag kanske aldrig får skägg,
bara ett enda strå som växer sig längre och längre,
som syns till andra änden av rummet.
En sak som händer på testosteron är att man blir väldigt kåt.
Det är lustigt, för innan trodde jag att jag redan var kåt nog.
Men jag krossade det glastaket.
Det gjorde jag.
Ni kan applådera det.
En sak som inte alla vet om testosteron
är att det kan förändra ens sexuella läggning,
för ibland är Gud på bushumör.
Så efter en hel livstid som praktiserande lesbisk
är jag nu för första gången nånsin attraherad av män.
Så kul att alla i publiken, gay, straight, bi, cis, trans,
tänker: "Det är illa."
Alla bara: "Är du okej?"
Det är knäppt att gå från lebb till att tända på män.
Det måste ha hänt nåt i min hjärna,
för förut såg män bara ut som stora rektanglar.
Och nu tycker jag att rektanglar är väldigt sexiga.
Det är en intressant tid i livet, min sexuella höjdpunkt
både som 16-årig kille och 30-årig kvinna.
Jag är FtM. Flata till mansslukare.
Ja.
Alla tvekar lite över vilken del av det som är okej att skratta åt.
Jag lär mig mycket.
Lesbiska och bögar är extremt kulturellt olika.
Bögar älskar musikaler, lesbiska älskar trauma.
Och aldrig mötas de tu.
Jag har mycket att lära mig, som hur man är bög-snygg,
och det är svårt.
Finns det några bögar här inne?
Herregud!
För få för att ni ska kunna jubla säkert.
Det är så svårt att vara bög-snygg,
mycket svårare än att vara snygg för lesbiska.
Jag menar inte att lesbiska inte är snygga.
Jag menar att lesbiska är mer öppensinnade.
Det hetaste en flata kan göra är att veta när och var hen föddes.
Kanske att ha spelat piano som barn, verkligen utvecklat ett…
…muskelminne.
För att vara bög-snygg ska man vara cisman
som också tar testosteron.
"Vill ingen se min tabell?
Bryr ni er inte om min stellium i Stenbocken i tionde huset?
Det brukade betyda nåt där jag kommer ifrån."
De meriterna kan inte överföras.
Att sexchatta är väldigt annorlunda med män jämfört med kvinnor.
Känns det skumt att jag, som icke-binär,
skämtar om att "män är si och kvinnor är så"
kan ni bara tänka att allt jag säger är fel.
Med det sagt, att sexchatta med kvinnor är en konst.
Det består av tre akter.
Det är aristoteliskt,
det är en narrativ process med karaktärsutveckling.
Vi utvecklas sida vid sida.
Vi är förändrade efteråt.
Vi har förändrats tillsammans.
Det är vackert.
Att sexchatta med män är som en pekbok med ett äpple
där det står "äpple".
Men istället för ett äpple är det en kuk, och inte…
Inte en snygg, ren kuk,
utan ett mörkt rum med noppiga mjukisbyxor och blixt.
Män kan inte läsa, säger jag bara.
De kan inte läsa.
Jag har lärt mig att kön bygger på godtyckliga handlingar.
Typ, jag är man om jag bär hatt,
jag är kvinna om jag dricker hibiskus-iste.
Många pinsamma situationer.
Toabesök är en enda röra. En hel massa könsmatte.
Vad har jag på huvudet? Vad drack jag på kaféet?
Kontroversiellt nog föredrar jag ännu damtoan,
för jag är inget djur.
Ni vet?
Jag är inget fä. Jag är inget kreatur.
Jag vill inte gå på herrtoan till det där dunkla båset längst in.
Jag vill inte veta vad väggarna har sett.
Det är inte en del av min resa.
Jag föredrar damtoan, och så här gör jag:
Jag bär fortfarande munskydd ofta för att jag bryr mig om folkhälsan
och är trött på att alla alltid blir kära i mig.
Det är en börda. Ni kan inte förstå.
Jag var nyligen på filmpremiär, skryt…
Jag är inte med i filmen.
Mitt jobb nu är att synas bland mer kända personer
och säga: "Och jag!"
"Hannah Gadsby…"
På filmpremiären gick jag till damtoan
och då kom det fram en väktare och sa: "Ursäkta.
Det här är damrummet."
Jag svarade: "Gud, förlåt mig,
jag insåg inte att du var allierad."
Jag hade ingen aning.
"Vissa snutar är bra!" Jag skämtar bara.
Kan ni tänka er?
Har ni misstänkliggjorts så hårt att er identitet bekräftats?
Rätt intressant.
Jag heter Jes Tom. Tack så mycket!
Ni har varit fantastiska. Tack!
Jes Tom!
Ja!
Okej. Nästa artist är säkert en som de flesta av er känner till,
hon är oerhört begåvad,
men jag hoppas att ännu fler ska upptäcka och älska henne.
Hon är otrolig.
Chloe Petts!
Hallå!
Hur mår ni?
Ja!
Jösses, det är underbart att vara här.
Jag heter Chloe. Jag är extremt gay.
Tack till er som jublade!
Ni andra är homofober. Det är okej.
Hur många här är gay?
En skrämmande stor grupp.
Hur många här är hetero?
Nej, ni låter mycket mer skamsna.
Det är rätt.
Nej, jag älskar att ha heteron i publiken. Välkomna!
Det är trevligt att kunna visa er vår kultur.
Lära er lingot. Mitt är väldigt enkelt. Jag är en maskulin flata, det förstår ni.
Det betyder bara att jag hamnar i pinsamma sociala situationer.
Jag gick in på ett hotell härom dagen och mannen i lobbyn kallade mig "sir".
Jag sa: "Du, stumpan.
Ingen fara, det händer ofta. Säg madam."
"Jag ber om ursäkt, sir."
Men jag älskar det. Det är fantastiskt.
För nu har jag tillgång till nåt jättebra,
en underbar grej som kallas mansprivilegium.
Bra grejer. Visst, sir? Underbart.
Hit med kardan.
Herrejävlar…
Han kom just ut som kvinnohatare.
Nej. Numera är jag också privilegierad,
för jag har tillgång till språkets bästa smeknamn.
Ledsen, ni femmes lär aldrig få uppleva det här.
Det bästa smeknamnet i vårt språk är det här.
Man går in på grillen och de säger: "Vad önskas, bossen?"
Inte konstigt att ni är så självsäkra. Efteråt kände jag mig som livets jävla VD.
Jag kan gå dit bara för "Vad önskas, bossen?"
"Inget, jag är vegetarian. Det var allt jag behövde."
Jag är vegetarian. Någon mer?
En väldigt stolt en här framme. Några veganer?
Underbart! Det finns nog fler, som inte orkar jubla.
Hur många äter kött?
Just det. Ljudet av protein.
Jag älskar er.
Jag önskar att jag var som ni. Jag är vegetarian, men jag äter
kött.
Ungefär en gång i kvartalet
tar jag en liten bit kött, bara en liten smakbit,
för att se om det smakar bättre än klimatet.
Folk blir så arga, de vill att man ska vara konsekvent,
stå fast vid en enda kategori.
De säger: "Då är du inte vegetarian. I bästa fall är du flexitarian."
Här är mitt svar till dessa arga, hätska personer:
I tonåren och tidiga tjugoårsåldern
provade jag en penis i kvartalet.
Det gör mig inte hetero. Det är samma princip.
Ni skulle väl aldrig kalla mig homoflexuell?
Det är svårt att greppa det här med könsidentitet.
Nu när jag har mansprivilegiet oroar jag mig för
att råka bli manschauvinist.
Nej, sitt kvar!
Det var ett test och du kuggade.
Riktigt valpigt beteende här.
Jag har svårt att sätta fingret på min könsidentitet.
Jag känner mig som mest bekväm och mest mig själv
när jag dansar på bröllop.
Mitt favorittransportsätt är knäglidning
omgiven av makalösa urringningar. Jag älskar det.
Världen är kaotisk. Svårt att veta vem jag är.
Jag ser mig som kvinna, men det är förvirrande.
På bröllop vet jag med 100 procents säkerhet
att jag ser mig som en man med slips på huvudet.
Det är den jag är.
Jag älskar bröllop, särskilt heterobröllop.
De är så bra, för jag känner mig som bröllopets hjälte.
Jag vet, det borde vara bruden, men…
Som den enda kvinnan iklädd herrkostym
tror heterona att man är den intressantaste personen
de nånsin träffat.
Kvinnor kommer fram och säger: "Jag har haft sex med en kvinna en gång."
Männen säger:
"Hon där har säkert bra ale-rekommendationer."
Det är inte bara de vuxna.
Det är barnen som lägger märke till mig först.
Ni vet den stunden på eftermiddagen när alla föräldrar är helt dyngraka.
Barnen springer omkring helt otyglat.
De är vilda, rena Flugornas herre.
De snortar godispulver.
Shottar saft genom ögonen. De är helt galna.
I den stunden uppstår ett maktvakuum
som vilken vuxen som helst kan inta och bli kung över barnen.
Det är lätt att bli barnens kung. De imponeras lätt.
Visa bara Candy Crush på telefonen så följer de en som ett lämmeltåg.
Sen har man ett gäng med barn som gör allt man ber dem.
Jag ber dem att samla ihop alla konfettikanoner till senare.
Hålla min öl medan jag dansar Macarena.
Ibland tar jag med alla på Frost-musikalen,
som en ursäkt för att gå själv igen.
När barnen somnat blir jag upptäckt av nästa grupp:
Heteromännen.
De såg hur roligt barnen hade det och vill också vara med.
Män är ju inget annat än barn som blivit stora.
Alla heterosnubbar cirklar runt mig
som sushi på rullband.
Jag kan ta vilka jag vill.
Det är aldrig kvalitetsmän, det är alltid nån som heter Josh som typ:
"Josh här. Jag gillar ekonomi, Bitcoin och att inte ha strumpor i skorna."
Och jag säger: "Trevligt att träffas, Josh."
Och Josh, som är den tråkigaste man jag nånsin träffat,
presenterar mig garanterat för sin flickvän,
den mest makalösa,
begåvade, vackra kvinna jag nånsin sett i mitt liv.
Och jag bara: "Blinka om du behöver hjälp.
Jag kan ta dig till den lesbiska gemenskapen.
Det vore en ära. Vad gillar du ens med Josh?"
"Han är snäll. Han kommer ihåg mammas födelsedag."
"Lesbiska gör också det och ger dig orgasm. Kom med!"
Jag har insett, efter många bröllop, varför heteromännen älskar mig:
Jag är bra för dem under bukettkastningen.
Ni vet nog vad det är,
men jag förklarar ifall det finns kulturskillnader.
Bukettkastningen är
när alla ogifta kvinnor samlas på dansgolvet.
Bruden står med ryggen mot dem.
Hon kastar blombuketten ut i havet av ogifta kvinnor.
Den som fångar den står näst på tur att säljas.
Jag är självklart en jävel på att fånga.
Jag är enorm och törstar efter heteroblod.
I fjol var jag på tre bröllop och fick fem buketter.
Ni skulle ha sett.
Jag lät de ogifta kvinnorna gå före mig, de skockades där framme.
Spänningen var påtaglig.
"Undrar vem som får den.
Jag hoppas det blir jag.
Jag har övat i trädgården hela året."
Sen klampar jag fram.
Proseccoglasen börjar skaka.
Farmor börjar gråta.
En av kvinnorna säger: "Ska du verkligen vara här?"
"Japp. Kasta mina jävla blommor."
Hon kastar buketten och alla mina nya heteromansvänner
flockas runt mig och lyfter mig som i rugby.
Ni är underbara. Jag heter Chloe Petts. Tack!
Chloe Petts!
Ja!
Minst sagt!
Förstår ni vad jag menar?
Du är lite ivrig, grabben.
Ni ska veta att han inte är en del av showen.
Han är bara ivrig.
Du…
Du heter väl inte Josh?
Ja, precis.
Okej.
Härnäst har vi en fantastisk komiker från New York.
Ett subtilt geni. En stor applåd för Asha Ward!
Hur är läget, London?
Det är jättekul att vara här.
Jag ska vara ärlig, jag blev lite för hög förut.
Så jag känner mig lite konstig.
Men ni röker väl gräs här?
Jag älskar gräs, men det är dags att trappa ner lite.
Det känns som om jag röker mig dum.
Härom dagen berättade min vän om sin kamp mot kroppsdysmorfofobi
och jag bara: "Lyckost!"
"Lyckost! Du kan råna en bank."
Det sa jag.
Kroppsdysmorfofobi är visst inte vad det låter som.
Jag trodde att hen kunde byta skepnad.
Jag bara: "Fan, vad bra!"
Men jag har faktiskt trappat ner på gräset.
Det är coolt. Jag har fått så mycket mer motivation
för ketamin.
Jag älskar ketamin. Jag kan inte ha ketamin eller godis hemma.
Istället för att säga att jag är beroende säger jag: "Jag kan inte ha det hemma."
En vet att en snortar för mycket när en säger:
"Det borde finnas kokain för tjocka människor."
Jag var arbetslös ett tag, tro det eller ej.
Jag var så djupt nere i arbetslösheten att jag började göra musik på datorn.
Efter ett tag började det låta bra.
Det är sjukt, jag började med musik tack vare Red Bull vodka.
Om du inte vet så är det alkohol för folk med dödsförakt.
Har ni varit så fulla att ni öppnat GarageBand
och råkat göra nåt som låter som Avicii?
Det gjorde jag.
Jag hade sjukt mycket fritid. Jag började med kickboxning.
Jag fick sluta genast.
För en fullvuxen man spöade mig.
"Fan, det här känns inte lagligt.
Det känns riktigt olagligt."
Det är sjukt.
Jag har jobbat på en tandläkarmottagning för barn.
Tänk om jag sa: "Jag var tandläkaren."
Jag skämtar. Jag var receptionist, som en normal person.
Jag brukade vejpa gräs där.
Det är kul att bli hög och se barn gå till tandläkaren.
Det är som att se en naturdokumentär.
Jag visste att jobbet skulle bli kortvarigt,
för en dag fick jag e-post med ämnesraden "faxen"
i versaler.
Jag tänkte: "Vad kan det vara?"
Det var bara en mening.
"Vem har smörat ner faxen?"
Jag erkände inget,
men de vet att jag var den enda i personalen
som inte drog mig för att äta krabba på jobbet.
Jag är nog rökt.
Förut var jag improvisationlärare på ett judiskt sommarläger.
Det är helt sjukt.
För jag varken improviserar eller är jude.
Det är nätverkandets kraft.
Pappa är också gay. Jag vet, så nyanserat av mig.
Vi är de enda i familjen som är gay, så det känns som om vi är kollegor.
Fattar ni?
Jag har bara dejtat en man och när han var otrogen
låtsades jag bli arg.
"Nu är du illa ute, unge man."
Jag är dålig på att dejta överlag, för jag kan inte flirta, särskilt i text.
Jag blir så glad om den jag gillar också gillar mig.
Jag skrev med en tjej jag gillade och hon sa att hon ville gå ner på mig.
Jag bara: "Det är ju otroligt! Jag måste berätta för familjen."
Jag är också dålig på att ge dejtingråd,
för att jag är knäpp.
En gång berättade en kompis:
"Killen jag gillar har inte svarat, men han är aktiv på Instagram."
Jag sa: "Vad jobbigt.
Har du försökt kontakta hans mamma?
Hon vet var han är.
Skriv till henne på Candy Crush."
Ni vet?
Vet ni vad som är pinsamt som inte borde vara det?
Att ta djupa andetag.
Har ni nånsin blivit ertappade med att ta några djupa andetag?
Särskilt om de ser en utandning.
Varför känns det som om du såg mitt rövhål?
Vansinne.
Jag super oftare också,
men inte på ett ohälsosamt sätt, på ett roligt sätt.
Alltså själv.
Det är sjukt, för jag har hund.
Jag kan inte rasta hunden full. Det går inte.
Jag svingar bajset som en handväska.
Skäller hon på nån börjar jag också skrika.
"Vem är vi arga på?"
Tack! Jag heter Asha Ward.
En stor applåd för Asha Ward!
Det är en ära att få presentera nästa artist.
Välkommen upp på scen, DeAnne Smith!
Ja! Vi sätter igång genast.
Det är konstigt att ryssar är så anti-gay.
De uppfann ju konceptet med en kvinna
inuti en kvinna
inuti…
Ni fattade!
Jag behövde inte ens visa med händerna. Bra jobbat!
Okej. Första skämtet avklarat. Det känns bra. Det går bra.
Jag kämpar mot ångest. Det händer mig hela tiden.
Det händer just nu.
Men jag vill inte säga så, för det låter så negativt.
Jag vill rebranda. Jag vill inte säga "kämpa".
Har du samma problem har jag ett tips:
Jag säger inte längre att jag kämpar mot ångest,
jag säger att min hjärna
glittrar av inbillade faror.
Det är kraftfullt, det är magiskt, det är mystiskt.
Jag har alldeles för höga krav på allt jag gör.
Just nu känner jag mig nedtyngd av ansvaret
av att ha en mikrofon i det här historiska skedet.
Om jag inte uppmanar till en global revolution
känns det lite egocentriskt, fattar ni?
Ja.
Okej, alla är med.
Jag hoppas att alla är överens om vad det betyder.
Vad ska jag göra liksom, prata om tuttar?
Jag gjorde nyligen en mastektomi.
Ja, det ska jag!
Tack!
För er som inte vet vad det betyder:
Jag hade tuttar, men sen, fast de inte gjort nåt fel,
tog jag bort dem.
Folk brukar fira det,
men det var inte bra för oss som kollektiv.
Jag var självisk.
Just nu, i denna sal, har vi gått back
med en sjuk jävla hylla.
Jag gjorde det mot oss.
Vi behöver all glädje vi kan få här i världen
och jag tog den ifrån oss.
I vilket syfte?
Jag ska inte genomgå transition. Jag är klar. Det här är min slutliga form.
En konstig liten typ.
Visst. Okej!
Sluta…
Lugna er, lebbor. Jag…
"Konstig liten typ" är min könsidentitet och det måste ni respektera.
Jag har blivit hennad mot min vilja sen 2005, okej?
Jag är bortom samtalet som pågår.
Jag försöker bara ha kul, men det gör inte alla.
Jag träffade en person som sa: "Hej! Jess. Hon/henne."
Väldigt allvarlig.
Och jag svarade: "DeAnne. Konstig liten typ."
Sen fick jag se Jess bryta ihop.
"Konstig liten typ, okej. Måste komma ihåg och respektera det."
Det måste man inte.
Vi måste inte respektera allt som hennarna gör.
Jag har gjort sjuka saker.
Vid mastektomin valde jag bort bröstvårtorna.
Vet ni att man får det?
Jag står här utan bröstvårtor.
Så här: Under operationen tas de av. De är av. De ligger där borta.
Sen ska de göras om till "manliga bröstvårtor".
Vad betyder det ens?
Har de högre lön?
Vad är…
Manliga bröstvårtor dominerar alla samtal.
Eller vadå?
Jag behöver inga manliga bröstvårtor. Jag klarar mig.
Jag vill att mitt kön ska ge nästan exakt samma känsla
som när man läser ordet "zucchini".
Jag vill att man ska…
"Stämmer det?
Ganska coolt ändå, "cch" i mitten.
Det är ganska ovanligt.
Det kanske är italienskt."
Gör mig en tjänst. För min skull.
Tänk på era egna bröstvårtor.
Tänk på era bröstvårtor, bara.
Jag känner inte er.
Någon är kanske här för att glömma sina bröstvårtor.
För att slippa bördan.
Men tänk på dem. De ser konstiga ut. Eller hur?
De ser konstiga ut. De har ett konstigt utseende.
Och man behöver inte bröstvårtor.
Bröstvårtelobbyn hävdar det, men det gör man inte.
De behövs inte.
Jag gillar att prata om sånt här,
för jag hoppas att ni känner er lite stärkta
och påminns om att ni äger era kroppar.
I denna stora sal måste det finnas nån
som velar över en frisyr eller funderar på att tatuera sig.
Jag vill bara säga: Gör det, era jävla mesar.
Jag har inga bröstvårtor längre. Fattar ni?
Fattar ni att jag har noll bröstvårtor?
Inga bröstvårtor.
När jag tar av mig tröjan ser det ut som en hudfärgad tröja under.
Det är så konstigt.
Det syns att nåt är fel, men man vet inte genast vad.
Man undrar: "Har du rakat av dig ögonbrynen?"
Det ger samma vibbar.
Det syns inte ens om jag fryser.
Jag har ett alternativ. Jag skulle kunna tatuera mig.
Om jag vill, för syns skull.
Min bästa idé just nu
är en QR-kod.
När man skannar den visas en gif av min bröstvårta.
Vore det kul?
Den bara snurrar, utan kropp.
Vilken otrolig bild att plantera i era hjärnor.
Okej, innan jag går vill jag bara säga:
Om ni inte tror mig angående min sjuka hylla
så finns det bildbevis.
Ni kan mejla mig
på sjuuukhylla@gmail.com.
"Sjuk" med tre u och jag är helt allvarlig.
Tack!
DeAnne Smith!
Ja!
Absolut!
Det var en sjuk hylla.
Jag saknar den.
Personligen är jag glad över den nya diskursen om kön.
Jag gillar att det finns många fler olika identiteter,
för det kändes lite klaustrofobiskt förr.
Jag vet fortfarande inte vad jag…
Jag har inte valt sida.
Flytande könsidentitet, men också…
Ni vet?
Sån är jag.
"Icke-binär" funkar typ, i teorin,
men termen "icke-binär" gör mig bekymrad.
För att definiera sig enligt vad man inte är…
…är kärnan i ett binärt synsätt.
Min könsidentitet är snarast "könsförvåning".
Det kvittar hur folk könar mig. Jag hör alla varianter varje dag.
Hon/henne, han/honom, hen, den, varje dag.
Och inget kränker mig, men allt förvånar mig.
Jag bara: "Okej, jag gör ett försök."
Alla mina interaktioner med främlingar är som små gender reveal-fester.
Jag är inte ett dugg fäst vid delarna.
Men jag menar inte bara
de sexuella delarna.
Alla delarna.
Jag har tagit bort halsmandlarna…
Jag bryr mig inte. Jag har aldrig saknat dem.
Blindtarmen är borta, gallblåsan… Bort med skiten!
Om jag fick veta imorgon att livmodern måste bort…
Visst! Släng den på högen.
Men jag behåller gärna flasköppnaren…
Den är användbar.
Det är gulligt att så många män plötsligt
bryr sig väldigt mycket om damidrott.
Det är… nytt.
Väldigt nytt.
Idén om att män genomgår transition till kvinnor
för att kunna dominera damidrotten.
Ta del av alla fantastiska förmåner man får inom damidrott.
Alla dessa förmåner!
Alla dessa förmåner…
Kvinnliga idrottare får en massa förmåner, kyssar och allt möjligt.
Vem vill inte bli kysst? Hon tydligen. Så otacksam.
Det är ett sånt hyckleri, tycker jag.
År 2012
utsågs en häst
till Årets idrottskvinna i Australien.
En jävla häst!
Glöm kromosomerna, hon har fyra ben, för fan!
Dessutom är hon en häst!
Jag ser fram emot att presentera nästa gäst för er.
Hela vägen från Portland, Oregon: Mx. Dahlia Belle!
Tack!
Tack så mycket! Ni är för rara.
Jag vill be om ursäkt direkt,
för jag vet att vi har väldigt kort tid på oss,
men jag är juridiskt skyldig att berätta för er att jag vet
skillnaden mellan mig själv och en kvinna som inte är trans.
Och jag är väldigt noga med att säga "som inte är trans",
för jag har fått veta att "cis" anses kränkande…
…av personer som inte vet vad kränkande ord är.
I hela mitt liv har jag blivit kallad allt möjligt
som inte gjort mig särskilt glad.
Men bara ett fåtal benämningar har faktiskt varit kränkande.
När jag gick i skolan blev jag kallad rumpnisse.
Det är lite gulligt. Jag är inte arg över det, ärligt.
Personligen föredrar jag egentligen
"stjärtgosse" eller "korvryttare",
men alla är ju inte ordkonstnärer.
Men ändå,
den dag ett gäng oprovocerade bögar till negertransor
kastar gatsten på någon och skriker "cis",
då räknas det som kränkande.
Men fram till den dagen
är de bara lättkränkta fittor över ett adjektiv.
Det är ingen fara. Det ordnar sig.
Vet ni hur jag kan veta det?
För hur vet vi ens att någon inte är trans?
Vi transpersoner brukar inte gå runt och syna folks könsorgan.
Det är bara heteros som sysslar med sånt.
Vi bryr oss inte.
Men jag vet ändå hur viktigt det är
att ni vet att jag vet
att om hundratals år, såvida vi inte tagit död på oss själva då,
om nån grävde upp min kropp, av nån outgrundlig anledning,
skulle de kunna avgöra att jag fötts som man
och levt mitt liv som kvinna,
för det är så arkeologi fungerar.
Jag kommer även att vara död
och inte påverkas alls av dysforiframkallande felkönande.
Men jag vet, till skillnad från er,
att jag tänker kremeras, så det spelar ingen roll.
Det är sant.
Men under tiden, här och nu, i nutid,
måste ni få veta att jag vet
att jag inte har ägglossning, inte har mens,
och aldrig kommer att bli gravid eller föda barn.
Jag får bara en vagina utan några besvär eller olägenheter.
Det är lugnt. Inga problem för mig.
Jag vill inte ha nåt merarbete. Jag är lågpresterande.
Men det finns de som verkligen tror
att jag försöker ta hela konceptet "kvinnlighet" ifrån dem,
men egentligen vill jag bara ta vissa specifika aspekter av kvinnlighet
och befria er från bördan.
Vad jag förstår är det skit ni inte ens vill ha,
som att bli infantiliserad, objektifierad, avhumaniserad,
få obekväma förslag av män som egentligen inte är ens typ,
men det var längesen
och man gick hemifrån utan trosor, bara utifall…
En duglig, alltså samtyckande, man kanske tar en med storm
till ett könsneutralt toalettbås på ens favoritbrunchställe,
där vi kan ta två linor ketamin och varsin popper
och idka ljuv, passionerad, romantisk älskog på eller mot handfatet.
Det händer alla.
Det händer alla, men ni vill inte göra det, och jag vill.
Det är den grundläggande skillnaden mellan oss.
Originalvaginan är förstås den gudomliga livgivaren.
Artens fortlevnad hänger på den.
Det ska jag aldrig ta ifrån er,
för det vill jag inte.
Dessutom
finns det mycket man kan göra med tillvalsvaginor
som inte går med standardvaginor,
som att förinta vår uppfattning om den västerländska civilisationen.
Det kan bara min fitta göra!
Bara min!
Bara min fitta
kan mörda det lilla Jesusbarnet innan han ens får chansen
att starta en apokalyptisk dödskult och förstöra världen.
Det är en mirakelfitta.
Det är min definition av en skön fitta.
Jag inser att det sista skämtet kan förolämpa vissa kristna,
och det är väldigt viktigt för mig att ni vet
att jag inte bryr mig.
Jag har också informerats
om att det tydligen är socialt oacceptabelt
att skämta om form och/eller storlek på en mans penis,
och det är svårt för mig att svälja…
Om du nånsin tagit en kuk eller två då och då,
inte nödvändigtvis två kukar samtidigt, det är inte för alla,
men om man nån gång, händelsevis, tar en kuk, eller två,
träffar man ibland en snäll, omtänksam, empatisk man
vars kuk är för jävlig.
I sängen, alltså. I övrigt är alla penisar jämlika.
Men i sängen är den usel, kass, inget bra.
Men han är ändå en bra man. Ni kanske till och med gifter er.
Å andra sidan, om man tar tillräckligt med kukar,
träffar man ibland en man med en perfekt kuk.
En legendarisk kuk.
Kuken ens mamma berättade om.
Kuken som nästan fick henne att lämna ens far.
Oroa er inte, det där ska vi diskutera senare i mindre grupper.
Men först måste jag tyvärr berätta
att den där fulländade drömpenisen
alltför ofta tillhör en stinkande skithög.
Och det, kära vänner, för oss till den grundläggande skillnaden
mellan transmän och män som inte är trans.
Om du träffar en snäll, omtänksam, empatisk transman
tar han med dig till en affär där du får välja kuk själv.
Det var det jag ville hela tiden. Vem hade kunnat ana det?
Vem hade kunnat ana?
Men ända sedan Adam fick Eva att ta på sig skulden…
…har kvinnor som jag bett till Gud på våra bara knän
om en känslomässigt tillgänglig man med ordnad ekonomi
och modulära genitalier.
Jag är en mycket upptagen kvinna.
Jag har inte alltid tid för hela 30,48 centimeter.
Ja, det stämmer:
Jag, en amerikan, tog mig tid att räkna om till centimeter.
För ett kukskämt.
För er hemma i USA är det 12 tum.
Jag har inte alltid tid för det. Så är det bara.
Och jag vet inte hur ni väljer att leva era liv,
men nåt av det bästa jag vet i hela världen
är att låtsas kvävas av en mans kuk.
Och det värsta jag vet i hela världen
är att kvävas av en kuk.
Med det i åtanke ska jag hjälpa alla här med penisbärande partner
att ta förhållandet till nästa nivå ikväll.
Gör så här:
När ni kommer hem ikväll, se din partner i ögonen…
…och säg:
"Nigga…"
Jag måste varna er, om ingen av er två är svart
kommer det att bli extremt obekvämt.
Men ni måste följa instruktionerna till punkt och pricka.
Se din partner i ögonen
och säg: "Nigga,
du har pytteliten kuk."
Om partnern blir sur och förnärmad, som en lättkränkt liten fitta,
har du tyvärr råkat ut för en småkukskille.
En som tror att "cis" är kränkande.
Men om partnern rycker på axlarna och inte bryr sig alls
har hen en gigantisk kuk
i själen.
Ni är underbara! Tack för ikväll!
Mx. Dahlia Belle!
Vi har så mycket att lära oss.
När vi planerade den här kvällen var det väldigt viktigt för mig
att ha ett brett spektrum av röster på scenen.
Inte bara utifrån kön, utan även geografi, stil och erfarenhet.
Jag ville verkligen ta chansen att introducera nya komiker,
för som queer komiker är det inte alltid säkert att stå på scen.
Jag ser verkligen fram emot att presentera nästa nummer.
Får vi höra lite jubel?
En stor applåd för den underbara, enastående Krishna Istha!
Men gud, hej!
Så roligt att vara här!
Det här är en enorm chans för mig, så om jag sabbar det…
Om jag inte är rolig så måste ni inte skratta. Det är okej.
Jag tänder på förnedring, så det är en vinn-vinn-situation.
Jag är ju trans, och tidigare skulle vissa ha sagt
att jag är en man fast i en kvinnas kropp.
Så har jag aldrig känt.
Men om man tänker efter
har alla en gång varit fast i en kvinnas kropp.
Men alla som föder barn är inte kvinnor.
Det var ett test och alla kuggade!
Jag är så besviken. Här inne.
Jag har tagit testosteron i tio år.
En biverkning av testosteron
är att man plötsligt vill prova ståuppkomik.
Vet ni att självförtroendet man får av att leva som man
direkt motsvarar självförtroendet som krävs för att prova ståupp?
Det är nog därför så många mediokra vita män tror att de kan.
När jag började ståuppa fick jag höra
att det var viktigt att snabbt definiera sig själv tydligt,
för att publiken skulle vilja lyssna.
Allt det här kan visst ta fokus från "komiken".
Men att definiera sig själv är svårt
som en typ australiensk indier-amerikan som bor i Storbritannien
och är trans, icke-binär, bisexuell,
polyamorös, dyslektiker och performanceartist!
Det finns inget konstigare än performancekonst.
Jag kan inte förklara det på fem minuter, men jag ska försöka!
Hoppas att jag misslyckas. Förnedring…
Performancekonst är på samma spektrum som komedi och sexarbete.
Komedi och performance är exakt samma sak, förutom en detalj:
Syftet med komedi är att få publiken att skratta.
Syftet med performancekonst
är att publiken aldrig mer ska skratta.
Performance är också väldigt likt sexarbete.
Införande av föremål är branschstandard.
Någon är alltid naken.
Och någon tänker alltid: "Är det inte över snart?"
Apropå "Är det inte över snart?":
Jag har en partner.
Nej då, han är underbar. Han är också trans. Han heter Joseph.
Han är Josef och Maria i ett.
Han är från Nya Zeeland. Det är gulligt.
Men hans slang är lite förvirrande.
Han säger till exempel: "Ja, nej."
Jag frågade om han ville ha te, han sa: "Ja, nej.
Nej, ja? Nej."
Ursäkta? Är det ja eller nej?
Lika oklart som den indiska huvudvickningen.
Välj en sida.
Sa den icke-binära, bisexuella, polyamorösa, kulturarbetande Vågen.
Min mamma och min kille hade inget bra första möte.
Vi åt frukost ute och de vägrade titta på varandra.
De pratade inte med varandra, bara via mig.
"Krishna, vill din vän ha vatten?"
"Krishna, vill din vän ha mer vatten?"
"Vän"? När ska du fatta?
Hon är min mamma.
Det var förnedrande.
Vid ett tillfälle pratade de med varandra.
Mamma såg på honom och frågade:
"Är du rädd för mig?"
Han svarade: "Ja, nej.
Nej. Borde jag vara rädd för dig?"
Och hon bara…
Det är så gulligt, de är bästisar nu. Det är underbart.
Mamma lär honom malayalam, mitt modersmål.
Häromdagen kom han fram och sa…
Det betyder…
Kvällens enda malayali fattade!
Det betyder:
"Jag dum, var är mat, bitch?"
Ni är underbara. Jag heter Krishna Istha. Tack!
Krishna Istha!
Vilken fin kväll, eller hur?
Vi har ett nummer kvar.
Scenen kommer snart att intas.
Hen är inte bara könsöverskridande, utan även genreöverskridande.
Hen tänjer på gränserna på helt rätt sätt.
En stor applåd,
den största applåd ni kan uppbåda,
för den oförlikneliga Alok!
Hej.
Jag heter Alok.
Mina föredragna pronomen är hihi/haha.
Några av mina bästa vänner identifierar sig
som cispersoner och heterosexuella.
Jag vet att ni har det tufft just nu.
Så varje morgon när jag gör solhälsningen
tar jag ett 15 sekunders andetag och tänker på hur svårt det måste vara
för heteropersoner att komma ihåg hur man använder "hen".
Skratta inte.
Det är en av de största utmaningarna för dessa människor.
Jag menar för dessa kvinnor och män.
Jag vill inleda kvällen
med en hälsning till alla transfoba män i publiken.
Jag ser er och ert obehag är giltigt.
Jag förstår att jag försatt er i en svår sits.
Om ni råkar skratta åt nåt av mina skämt ikväll
stöttar ni officiellt transagendan.
Och om ni inte skrattar
så bekräftar ni typ mitt kön.
För kvinnor är ju inte roliga, eller hur?
Tycker du inte att jag är rolig? Tack! Vad snällt av dig!
Verkligen omtänksamt. Jag känner mig så sedd.
Om du så mycket som fnissar till
aktiveras automatiskt ett regnbågsfilter på alla dina profilbilder.
Maskuliniteten är inte längre som förr.
Transagendan har gått för långt.
Så i min delstat Texas, som ni kanske hört talas om,
försöker de förbjuda böcker.
En konservativ lagstiftare skrev en lista över 850 böcker
som han ansåg var olämpliga för Texas kommunala skolor.
Min bok Beyond the Gender Binary är med på listan.
Jag hade inget annat val än att läsa hela listan.
Till min förskräckelse
var Marie Kondos bok…
…Spark Joy…
…inte med på listan.
Jag vill bara bli av med könsnormer.
Hon vill att vi gör oss av med allt!
Det kommer att leda till civilisationens kollaps.
Ju mer jag läser om homoagendan på nätet,
desto oroligare blir jag
över hur mycket större förtroende heteron har
för vår förmåga att uppnå vad som helst.
"Orsaka naturkatastrofer."
"Indoktrinera en hel generation."
Gumman, det kräver mycket arbete
och mycket samordning.
Vår enighet är som bortblåst så fort vi ska lägga upp en gruppbild.
Vi blir osams
för att alla vill välja den bild som en själv är snyggast på.
Hur ska vi kunna ta fram en gemensam anfallsplan?
För att kunna ha en agenda måste vi faktiskt ha kontakt med varandra,
och det verkar omöjligt nu för tiden.
En av de största utmaningarna för homosexuella
är olästa mejl.
Vi använder antalet mejl i vår inkorg
som en könsneutral kukmätartävling
för att jämföra hur deprimerade vi är.
Anta att vi planerar ett möte för att diskutera homoagendan.
Ingen skulle komma samtidigt,
för vi anser att tiden är en förtryckande social konstruktion.
Jag föll nyligen offer för en av de värsta anti-transreglerna:
Viktgränserna för bagage på flyget.
Tjugotre kilo? Skämtar du?
Nån snubbe bara bestämde en godtycklig siffra,
och vi måste prata om det.
Det är dags att förena kroppspositivismen
med bagagefrågan.
Vi är inte bara en siffra!
Det finns många andra kriterier vi kan använda,
som hur snygga kläder man har packat,
eller att man fick plats med allt i väskan,
vilket inte är självklart, det är en triumf.
Jag hade just kommit till flygplatsen…
"Ursäkta, sir. Din väska väger för mycket."
För det första,
om du inte ens väger traumat jag bär på,
ser du mig då ens?
Jag må vara trans, men främst är jag ett vattentecken.
Det innebär att alla interaktioner med främlingar
ger mig en chans att bearbeta mina känslor.
Det stod "Incheckning" här…
…så vad fan ska vi annars göra här?
Var ska jag annars göra av all smärta som livet vållar mig?
Min terapeut säger att jag ska uttrycka mina känslor, så:
Ni har eggat mig hela veckan.
Jag har ignorerat mejlen, som "48 timmar kvar till incheckning".
"Bara 12 timmar kvar till incheckning."
Jag satt längst bak på mötet om homoagendan och flåsade:
"Äntligen är det nån som bryr sig om mina känslor!"
Och när jag kommer hit får jag nobben?
Skämtar du?
Märk väl: När alla andra går ombord på planet
står vi transpersoner kvar på flygplatsen
och utför den heliga transritualen
som kallas "ompackning",
för att åstadkomma en transition från en 78-kilosväska
till en väska på 22,473628 kilo
genom att bära ungefär 17 utstyrslar
på planet.
Eftersom vi vägrar att göra avkall på vår glamour
trots försök till osynliggörande.
Det, mina vänner, är transagendan.
Alok!
Det var kvällens sista nummer. Allie Pallie, har ni haft kul?
En stor applåd för alla artister:
Jes Tom, Chloe Petts, Asha Ward, Krishna Istha,
Mx. Dahlia Belle, DeAnne Smith och Alok!
Undertexter: Kristin Ahnlund