Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ГЛАДІАТОР II
…вітають тебе.
ЧЕРЕЗ 16 РОКІВ ПО СМЕРТІ МАРКА АВРЕЛІЯ
ЙОГО «РИМСЬКА МРІЯ» ПІШЛА В ЗАБУТОК.
ЗА ТИРАНІЇ ІМПЕРАТОРІВ-БЛИЗНЮКІВ
ҐЕТИ Й КАРАКАЛЛИ ПРОЦВІТАЄ КОРУПЦІЯ.
ЇХНЯ БЕЗЖАЛЬНА АГРЕСІЯ, МОВ ЧУМА,
ПОШИРЮЄТЬСЯ ІМПЕРІЄЮ.
ПАДІННЯ СЛАВЕТНОГО МІСТА НЕМИНУЧЕ.
ЗАЛИШАЄТЬСЯ ЛИШЕ НАДІЯ ТИХ, ХТО ДОСІ НАСМІЛЮЄТЬСЯ МРІЯТИ…
Обережно, Ганноне.
Вашими прославленими іменами закликаємо вас допомогти нам.
Здолайте римлян.
НУМІДІЯ, 200 РІК Н.Е.
Знищте їхні кораблі, бойові машини та солдатів.
Ми переможемо.
Озальсис.
Арішат.
Ганноне.
Сьогодні ти не зробив приношення.
Краще принесу в жертву римлянина.
Де б ти не був,
я буду поряд.
А де б ти не була,
я буду поряд довіку.
Моя дружино.
Вітер надто сильний. Вітрила геть, весла.
Вітрила геть, весла!
Весла!
У них немає земель, окрім украдених.
Вони усюди залишають по собі руїни і називають це миром.
Ми живемо в останньому вільному місті в Новій Африці.
Сьогодні ми вирушимо на битву.
Моліться, щоб ваш бог був із вами. Інакше він не бог.
Нам нема чого боятися.
Там, де смерть, немає нас.
Там, де ми…
немає смерті.
Тримайтеся купи і слухайте мої накази.
Будьте насторожі.
Вогонь!
Приготувати зброю!
Ще раз!
Праворуч палає!
Тримати стрій!
Тягни!
Лучники, приготуватися!
Пускай!
Наклади!
Натягни!
Пускай!
Лучники!
Вогонь!
-Підняти вежу! -Підняти вежу!
-Задній хід! -Задній хід!
Продовжуй крутити.
Опустити звідний міст!
Звідний міст застряг!
Пане!
Пускай!
Лучники!
Там!
Убийте її!
Арішат!
Арішат.
Арішат!
Я чекатиму на тебе.
Огляньте всі тіла! Нічого не залишайте!
Проголошую це місто захопленим…
у славу Риму.
Vae victis.
Горе переможеним.
Наступний!
-Униз! -Униз!
Що вони тобі заподіяли, га?
Підійми. Обережно. Потримай.
Арішат?
Мені шкода, сину.
Мені недовго лишилося.
Того, куди нас везе ця галера, я не витримаю.
Я готовий до подорожі в інше місце.
Побудь тут іще трохи.
Добре пам'ятаю, як ти до нас потрапив.
Самотній хлопчик із пустелі. Наївний.
Наляканий.
Ти сприймав усе, чого ми тебе вчили.
Здобув любов Арішат. Твоя душа…
відновилася.
Коли помру,
на тому світі мене зустрінуть пращури.
А хто зустріне тебе?
Ганноне,
мені кінець.
Не дай їм змінити твого єства.
Бачили цього хлопця?
Емо!
Тепер, Ганноне, ти підеш сам.
Нізащо не дай їм себе знайти.
Іди.
ОСТІЯ ПОРТ РИМУ
Акацій!
Імператоре Ґето.
Імператоре Каракалло.
Генерале Акацію.
Від вашого імені я завоював Нумідію,
щоб ваше панування затьмарило панування всіх ваших попередників.
Увінчай його лаврами, брате.
Акацій!
На честь твоїх завоювань
у Колізеї відбудуться ігри.
Мені не треба ігор на мою честь.
Служити Сенату й народу Риму —
достатня честь для мене.
Ти надто скромний, Акацію.
Такому досвідченому генералу це не личить.
Слава належить вам, не мені.
Я лише прошу перепочинку від війни,
провести час із дружиною.
Так, дружиною.
Пам'ятаєш привілеї, які ми їй надали?
Де вона і чому ігнорує таку подію?
Торуй шлях новим перемогам.
Персія.
Індія.
Обидві мають бути завойовані.
Численні римські піддані
потребують харчів.
Хай жеруть війну.
Твої тріумфи будуть оспівані
як данина величі римського народу.
АНЦІУМ ОКОЛИЦЯ РИМУ
Ідіть до пекла!
Згинь, потолоч!
Макрін із Тіздру,
власник гладіаторів!
Тримайся поблизу.
Едили й члени міської ради,
шановні гості,
жителі Антіума…
узріть долю
завойованих ворогів Риму:
варварів-нумідійців
та їхнього ватажка
Юґурти!
Це полювання на нас!
Оцей цікавий.
Я його куплю.
Ані руш! Хто іде?
Генерале.
Моя пані.
Дякую богам, які повернули тебе додому.
Дякуй армії. Вона мене захищала.
Я тебе нагодую.
Уперед.
До стіни.
Арена — це священний храм.
Найхоробріші із вас вийдуть цим шляхом до слави.
Арена робить із рабів гладіаторів, а з гладіаторів — вільних людей.
У тебе паразити.
Цього я знаю. Він їсть мавп.
Ідіть. Сідайте. Їжте.
Ти.
Ганноне, підведися.
Яка в тебе рідна мова? Я говорю всіма.
Не відповідаєш, бо не можеш, чи не хочеш?
Гаразд.
Насильство — універсальна мова.
Віґґо, поглянь, на що він здатен.
З мавпами він битися вміє. Подивимося, як з людьми.
Годі!
Дуже добре.
Вимий його.
І приведи до мене.
Вольове підборіддя.
Сильні руки.
Пахнеш краще.
Ти робитимеш успіхи.
Вибирати гладіаторів —
мистецтво.
Дехто вибирає артистизм.
Дехто — грубу силу.
Я вибираю лють.
Люди кров люблять
і тих, хто любить її не менше за них,
а з тебе, друже мій, лють…
просто сочиться…
наче молоко…
у хвойди з цицьки.
З тебе вийде визначний боєць.
Не для тебе.
Так і є. Ти б'єшся не для мене.
Виходиш на ринг і б'єшся або помираєш. Вибір за тобою.
Але чия смерть зможе задовольнити
цю твою лють?
Усього римського війська.
Забагато.
Тоді вистачить генерала.
Генерала?
Генерала Акація?
Оберни свою лють на користь мені,
і його голова зустрінеться з твоїм мечем.
Служи мені, і я послужу тобі.
Відмов мені…
і помреш.
Іноді думаю, краще б ти покинув мене, ніж воював у їхніх війнах.
Я зробив свій вибір.
Я можу з ним жити.
Але та парочка зловживає моїм терпінням.
Лето!
Можеш іти до себе. Ти нам більше не потрібна.
Чути, як жінки й матері оплакують загиблих на нумідійському березі…
Луцилло.
Я більше не можу.
Я не згублю
ціле покоління юнаків за чиюсь пиху.
Якщо братиму участь у новій кампанії, то лише щоб скинути їх.
Коли прибуде твоє військо?
За десять днів висадиться в Остії.
І скільки солдатів підуть саме за тобою?
Усі.
Імператори не мають підтримки народу.
Люди втомилися від божевілля й тиранії.
Що це за римська мрія, якщо народ Риму не вільний?
Усі пийте й їжте.
До нестями!
Дякую.
Прошу, пийте.
Перепрошую. Макріне!
Я знав, що провінцій для тебе замало.
-Я приїхав лише на ігри. -Що ж…
ти не розчаруєшся.
У Римі достатньо розваг, що зацікавлять такого, як ти.
Такого, як я, Фракію? Таких, як ми.
Усе, що є в Римі, ти пробуєш першим.
Навіщо я тут?
Скоро дізнаєшся.
Є чутки, що тебе цікавить
участь у виборах до Сенату, Макріне.
Мене? Ні, я…
Навіть не вмію користуватися рахівницею. Але розумію, що…
серед твоїх гостей прийнято робити ставки на такі питання?
Про яку суму ти подумав?
Тисяча золотих денаріїв?
Дві.
Дві?
Денаріїв.
Відстороніться!
Ваші величності.
Пані та панове, сенатори.
Пропоную вам розважитися
бойовими мистецтвами!
Дозвольте представити: варвар
проти могутнього Вічека з моєї стайні!
-Це і є твій гладіатор? -Так.
Три раунди, врукопаш.
На мечах!
Ми хочемо мечі. Бій на смерть.
Без пощади.
Починайте бій!
Брате…
не вбиваймо один одного їм на потіху.
Блискуче!
Фракію, на вигляд він був дорогий.
-Вітаю. -Дякую.
Блискуче.
Звідки ти родом?
Говори.
Я сказав, говори.
Він із колонії, Ваша Величносте. Розуміє лише свою мову.
«День або ніч, та несхований шлях до Аїду.
Спуск нескладний — гарно сходжена стежка та рівна.
А от…
вернутися звідти, ожити,
з могили повстати —
труд нелегкий, і не всякій людині під силу».
Вергілій, Ваша Величносте.
Поезія!
-Дуже кмітливо, Макріне. -Дякую.
Я так знудився, а ти мене здивував.
Веселити вас — моє єдине бажання.
Ми звеселилися.
І ми чекаємо, коли побачимо твого поета…
на арені.
Як і я, Ваші Величності.
Дякую.
Віґґо!
Ходи зі мною.
Сьогодні ти бився добре, але тобі пощастило.
Уривок, який ти процитував,
ти не в Африці вивчив. Я це знаю.
Добрі вірші ширяться світом.
Хто познайомив тебе з поезією?
Полонений римський офіцер.
Мене поставили його охороняти, а він розповідав казки, щоб згаяти час.
-І що стало з цим полоненим? -Ми його з'їли.
-Як і роблять варвари. -Як і роблять варвари.
А де ти народився?
Нащо тобі моє минуле, якщо в майбутньому я помру за тебе на арені?
Яка мені користь з римських грошей?
Гладіатор…
може купити собі волю.
Свою свободу.
Римська мрія.
Ні. «Раб мріє не про свободу, а про власних рабів».
Цицерон.
Цього тебе вчили, Макріне?
Що тобі довелося робити за римські гроші?
Ти обіцяв мені голову.
Заробляй, і отримаєш будь-чию голову.
Батьку,
захисти і веди нас.
Сенатори.
Моя пані.
Хотів би я, щоб ця зустріч відбулася за кращих часів.
Вони настануть.
Навіщо ми тут?
Щоб відвоювати місто.
І відродити Рим…
таким, яким він має бути.
Захопливий задум.
-Коли? -У останній день ігор.
Армія чекає моїх наказів у Остії.
П'ять тисяч вірних мені солдатів…
увійдуть у Рим, а потім у Колізей,
де заарештують імператорів за злочині, скоєні проти Сенату
та народу.
Амбітний і ризикований план.
Рим буде передано до вашого управління й…
Марк Аврелій планував відновити владу Сенату,
але минули роки.
Багато змінилося.
Люди не бачили надії…
багато років.
Але з часом…
під керівництвом…
Луцилло, ти донька Марка Аврелія.
Я був йому відданий.
І тобі також.
Сенаторе Фракію?
Політика йде за владою, моя пані.
Поверніть те, що належить вам за правом…
і Сенат вас підтримає.
Дякую.
ВОРОТА РИМУ
Хліба!
У оповідях про це місце
ніколи не згадували сморід.
Це від Ганнона.
Що ж, доведеться мене потерпіти.
А то що таке? Вовк?
Ці близнюки були ізгоями, яких залишили…
на пагорбах на смерть.
Вовчиця знайшла їх і вигодувала своїм молоком.
Вирощені звіром. Це у них в крові.
Звідки ти знаєш це місце?
Я знаю хаос, що вони принесли.
Це місто заражає все, чого торкається.
-Не уявляв, що воно таке велике. -Не спокушайся.
Це місто хворе.
Хліба!
Ви! Варварський непотріб!
Прошу, допоможіть!
Фракію.
Щодо нашої ставки.
Варвар.
Я знаю. Я завжди повертаю борги.
Я лише хотів припустити, що твоя удача може змінитися.
Не бажаєш узяти реванш?
Свіже м'ясо.
Вишикуйтеся!
Грайте!
Імператор Каракалла.
Імператор Ґета.
Громадяни Риму!
Ці священні ігри
проводяться на честь перемоги Риму
над нумідійськими варварами…
Уперед!
…і на честь командира римських легіонерів,
генерала Юста Акація!
Хай живе Акацій!
А разом із ним,
на честь Луцилли, дочки імператора Марка Аврелія.
-Луцилла! -Мати Риму!
Акацій.
Генерале.
Акацій!
Звернися до них.
Я не оратор і не політик.
Я солдат.
На війні я бачив хоробрість чоловіків і жінок.
І навіть на цій арені.
Тож якщо щось просите у богів…
просіть такої хоробрості.
Бо Риму вона зараз потрібна.
Акацій!
У Південних воротах
бійці зі стайні Макріна з Тіздру!
Зі стайні
самих імператорів Каракалли й Ґети –
непереможний чемпіон,
Руйнівник Гліцео!
Тримайтеся.
Здрастуйте, Цезарі!
Гліцео!
Тримайтесь разом, і як він кинеться, усі під стіну.
З чого б це?
Тримайтеся!
Біжіть!
Боягузи!
Під стіну!
Іди сюди!
Брате, це ж той поет?
Не пам'ятаю.
Та ніч як у мареві.
«День або ніч, та несхований шлях до Аїду.
Спуск неск…», — далі не пам'ятаю.
«Спуск нескладний…»
«Спуск нескладний — гарно сходжена
стежка та рівна».
Щит!
Пощади!
Крові.
Луцилло, пощадимо його?
Пощадимо.
Жодної пощади!
Твоє життя врятували боги…
Я радше прийму смерть від клинка, ніж прийму пощаду від Риму!
Убий!
Ганнон!
Арена веде не до свободи.
Вона веде до цього.
Ідіть у свої камери.
Ганнон!
Ходімо.
«День або ніч, та несхований шлях до Аїду.
Спуск нескладний — гарно сходжена стежка та рівна».
Ось.
Ось тобі.
Я Максимус, рятівник Риму!
Скатон і Арґенто.
Луцій у безпеці?
Луцію!
Луцію.
Тепер ти єдиний спадкоємець престолу.
Є люди, які хочуть тебе вбити, щоб захопити владу.
Обіцяю повернути тебе, щойно це буде безпечно.
Мамо, чому ти не можеш поїхати зі мною?
Я маю лишитися тут заради тебе.
І заради Риму.
Пам'ятай, хто ти.
І що я тебе люблю.
Я люблю тебе.
Ходімо.
Підставляйте ногу.
Рушайте!
Отже…
як тебе звати?
Раві. Я лікар.
Більше людей помирає від зараження ран,
ніж на арені.
Її треба промити, зашити, і це…
буде боляче.
Це беладона й опіум.
Знеболювальне.
Треба вдихнути.
Я тут так давно, що вже й не помічаю.
Зробив більше ампутацій, ніж піску в морі.
-Де ти цього навчився? -Нащо питаєш?
У тебе важка рука.
Я сам був гладіатором.
І ти б мене переміг?
Коли був у формі, звісно.
У такому стані, як зараз, я й так тебе переможу.
На твоє щастя, я відклав меч.
Тепер я рятую життя, а не забираю їх.
Чому так пізно вирішив змінити життя?
«Те, що ми у житті робимо… лунає у вічності».
Здається, ніби я знаю ці слова.
Вони не мої. Це напис на одній із могил…
із кістьми гладіатора.
Мій чемпіоне, чую беладону!
Мій… чемпіоне.
Чуєш рев натовпу?
Є щось у тобі. Я помітив одразу.
-Справді? -Так.
Греки називають це…
thymos.
Дим.
Лють.
Лють є твоїм даром.
Як у славетного Ахіллеса.
Плекай свою лють,
бо це твій шлях до величі,
мій чемпіоне.
Дякую за запрошення.
Це справжня честь.
Про вас на кожному розі говорять.
Так.
Ми вже зустрічалися.
-Хіба? -Давно.
Де?
Я служив у армії вашого батька під час його африканської кампанії.
Ви служили з моїм батьком?
Мені поталанило…
читати його «Розмисли».
«Найкраща помста…
не уподібнюватися кривднику».
Я чула, ви озброїли половину легіонів у всій імперії,
а зараз у Римі
набуваєте впливу, спонсоруючи гладіаторів.
Я роблю це з любові до цього спорту.
А де ви знайшли цих гладіаторів?
Це зазвичай військовополонені.
Або волоцюги. Чому ви питаєте?
Людина може обрати битися…
і вижити. На арені так само, як у житті, хіба ні?
Хто це?
Мій батько в молодості.
У неї була дитина?
Це загальновідомо. Коли Коммода вбили, хлопчик зник.
-Але хто б цим переймався? -Луцилла. Ще вина!
Вина!
Врешті-решт, він був з імператорської сім'ї.
А його батько?
Нібито Луцій Вер.
Це був договірний шлюб. Їй було 14.
Він був не по жінках.
-Іноді я теж. -Ти теж!
Ні-ні. За чутками, у неї були коханці.
І ще чутки ходили, що справжнім батьком був Коммод.
-Братська любов, як то кажуть. -Так.
Якщо він помер…
десь мають бути рештки.
А якщо вижив, йому було б десь…
Підрахуймо.
-Йому було десь 12, коли він помер? -Так.
Тоді йому було б…
Моя пані.
Ґракху.
-Заходьте. -Дякую.
Гладіаторе…
ти мене знаєш?
У тебе є сім'я?
Дружина. Арішат.
Арішат.
Її вбили за наказом вашого чоловіка.
Рим потопає у власній крові.
Утім, ви насолоджуєтеся розвагами Колізею.
Ти багато чого не розумієш.
Луцію.
Не знаю, за кого ви мене маєте.
Мене звати Ганнон,
у мене немає матері — або я її не пам'ятаю.
Мені так прикро.
Якби ваш син був тут, впевнений, він сказав би не тужити за ним.
Бо він був би не тим хлопчиком, якого ви відіслали. Той хлопчик помер.
Певно, думаєш, що я нічого не варта.
Що я тебе зрадила.
Але я хочу, щоб ти знав…
якщо не бажаєш материнської любові,
візьми батьківську силу.
Вона тобі потрібна.
Його звали Максимус Децим Меридій.
І я бачу його в тобі.
Забирайтеся.
Моя пані, треба негайно йти!
Луцію, тебе любили:
і я, і твій батько.
Твоє ім'я було на його вустах…
Геть!
Луцій живий.
Ти впевнена?
Так.
Я знаю свого сина.
Сьогодні я з ним говорила.
Можливо, я його вже не поверну через те, що сталося…
але він живий.
Завтра третій день ігор.
Більшість бійців не виживе.
Акацію…
ти маєш допомогти йому.
-Допомогти йому? -Так.
Колись я його підвела.
Я це знаю.
Не можу підвести зараз.
Армія в Остії.
Якщо почекаємо кілька днів…
До того часу він може загинути.
Акацію,
я охоче віддала би своє життя за Рим…
але не життя свого сина.
Раз.
Два.
Раз.
Разом. У ритмі!
Раз. Два.
Раз.
Стійте!
Так ми далеко не допливемо.
Лише він. Ви вільні.
Ідіть!
Подивимося, як далеко ти допливеш без команди.
Готовий?
Раз!
Два!
У ритмі!
Ну-бо, ще!
Ще!
Облиш його.
Це лише оцет, друже.
Опіуму я тобі більше не дам.
У наступному житті на нас чекає ще чимало болю.
Не знаю, чого ти в цьому його так прагнеш.
Ти вільний, Раві?
«Вільний».
Так.
Я склав свій меч і поклявся ніколи не брати його в руки.
І все одно обрав це пекло?
Де ти до цього жив?
У Варанасі.
Чому не хочеш повернутися?
Якби ж я міг.
Але…
Я зустрів жінку.
-Завжди справа в жінці. -Завжди.
Вона з Лондинія. З Британії.
Тож тепер
наші сини говорять лише латиною.
Очі в моєї доньки теж блакитні, як і в тебе.
Тепер ми римляни.
Я виріс, слухаючи історії біля ніг свого діда.
Він говорив про мрію, яку являв собою Рим.
Цю мрію згадували
хіба що пошепки…
така крихка вона була.
Отже,
яка та мрія?
Рим, де всі були б захищені й жили за справедливим законом.
Рим Сенату.
Рим надії.
Схоже, твій дід був небезпечною людиною.
Обставини проти тебе.
Обставини завжди проти мене.
Не хвилюйся, друже.
Тобі слід відпочити.
Завтра ти маєш вести своїх людей.
Наша мета — вижити!
Виживіть!
У ім'я Посейдона
ми прославляємо велич морської війни.
У них є лучники.
Будьте напоготові. Слухайте мої накази.
Тримайтеся купи і веслуйте разом, добре?
Так!
-Так? -Так!
Сьогодні ми знову переживемо…
битву при Саламіні!
Троянці проти персів!
Весла!
Веслуй!
Лучники!
Пускай!
Веслуй!
Веслуй! За моїм ритмом!
І… зараз!
Лівий борт! Приготувалися, прибрати весла!
Прибрати весла!
Лягай!
Веслуй!
Не зупиняйтеся!
Веслуй!
Праворуч!
Приготувалися таранити!
Таранимо!
Усім перегрупуватися!
Преторіанці!
Хутчіш.
Ганнон!
Іменем імператорів
переможець — Ганнон!
Хто це зробив?
-Я! -Це я!
-Це я зробив! -Я!
Ґета вимагатиме всіх вас покарати.
Ти навчився стріляти там же, де й декламувати вірші?
Радій, що це не я, бо та стріла тебе б не оминула.
Сідай.
У мене новини.
Він тут, пане.
Досі тут.
Макріне.
Ласкаво просимо.
Я слухаю.
Ти знаєш, що це тепер мій дім.
Ти винен мені більше десяти тисяч денаріїв, і ти це знаєш.
У мене є інше майно.
Скот. Твори мистецтва!
Тоді кажи правду.
Чого ти хочеш?
Правди. Ось чого я хочу.
У Римі немає нічого,
про що ти б не знав.
Тобі довіряють сенатори.
Тобі довіряє Луцилла.
І, що важливіше, тобі довіряю я.
Бажаєш, щоб я присягнув на вірність?
Мені належить…
твій будинок.
Я хочу, щоб ти був мені вірним.
Я…
-Кажи. -Я чув…
про змову…
-проти імператорів. -Так.
Але план відклали.
Їм треба визволити з арени гладіатора. Сьогодні.
-Не знаю чому. -Я знаю чому. І кого.
Збирай речі.
Хутко.
Відчиніть!
Відчиніть імператорській гвардії!
Моя пані, ходімо з нами.
Завдяки громадянській мужності таких людей, як Фракій і Макрін,
ваш заколот…
розкрито.
Честь,
становище в суспільстві, яке вам подарував Рим…
усе це ви втратили завдяки своїй зраді.
Прошу, імператоре Ґето.
Мучте мене, якщо хочете, але не повчайте.
Твоє ім'я буде забуте!
Історія його не пам'ятатиме.
Ти приречений, генерале.
-Смієтеся. -Я приречений?
Мені байдуже.
Усе забувається з часом. Імперії падуть. Як і імператори.
Чого чекати?
-Я йому зараз кишки випущу! -Ні!
Облиш їх. Годі!
Його смерть мають бачити всі.
Усі?
Повісьте його нутрощі на міських воротах! А її розіпніть!
Розіпніть її!
Уведіть їх!
Дякую, Макріне.
Підійди.
Останніми днями
я почав вбачати в тобі не підданого,
а вірного друга.
Дуже вам дякую.
Але як друг,
раджу вам бути обережним.
Акацій — герой Риму.
Розпинання — страта для злодіїв…
Християн.
-Надто грубо. -Він зрадник і має померти.
Згоден.
Нехай боги вирішать…
його долю
в Колізеї.
Нехай вирішать боги.
Знаєш, минулої ночі мені наснилася темна ріка.
Цього разу я вперше її перетинав.
Там, звідки я родом,
перетинання ріки означає прощення.
Спасіння.
А там, звідки я, це означає, що ти вже помер.
Але побачивши її, я не злякався.
Бо…
на іншому боці на мене хтось чекав.
Усе.
Хто цей чоловік…
чиє ім'я викреслено?
Максимус.
Якось я бачив його в бою.
Він був неперевершений.
Я вийшов на арену пізніше,
але багато хто досі говорив про нього пошепки.
Розповідав про нього.
Про те, що він зробив.
Ми якось зустрічалися.
Він був добрим.
Ні перед ким не схилявся.
Ходи за мною.
Ходімо.
Коли гладіатор-повстанець помирає, ми ховаємо його тут.
«Те, що ми у житті робимо… лунає у вічності».
МАКСИМУС
Це Арґенто, а це Скатон.
Будьмо.
Припиніть.
За зраду
імператорів і Римської держави
генерал Юст Акацій…
проголошується ворогом народу!
Акацій!
Акацію, ми тебе любимо! Ти герой!
Акацій!
-Горе переможеним. -Генерале.
Акацій!
З підкореного міста Нумідії,
переможець двох боїв у Колізеї…
Уперед. Горе переможеним.
Ганнон!
…Ганнон!
Володарю…
я готова пожертвувати своєю честю!
-Надто пізно. -Зрадник Риму…
або герой-варвар.
Нехай вирішують боги.
Луцію, зажди.
Зажди!
Я — посудина.
Наповни мене жагою помсти
і знищ зрадника.
Підбери!
Браво, Ганноне!
Ми любимо тебе, Акацію!
-Чого ти чекаєш? -Ти помреш!
Я знаю, хто ти.
Луцій Вер Аврелій.
Акацій підняв руку!
Він здався.
Нехай вирішують боги.
Боги винесли вирок.
Роби що мусиш.
Але перш ніж помру, знай…
Я люблю твою матір, Луциллу…
і твого батька…
Максимуса.
Я помер би за нього.
Убий його!
Пощадіть його! Будь ласка!
Пощади!
Убий його!
-Убийте його! -Лучники!
-Ні! -Убийте його!
Акацій!
Убийте його!
Акацію!
Ні!
Акацію!
Будьте прокляті!
Смерть для вас завеликий дар!
То он як Рим шанує героїв?
Скажіть!
Якщо його життя нічого не важить, що важать ваші?
Боги сказали своє слово!
Ганнон!
Заради нашої безпеки треба повернутися до палацу.
Ганнон!
Назад!
Арішат!
Ми домовлялися.
Я дав його тобі. А ти його пощадив.
А ти отримав те, чого хотів.
Я завжди отримую що хочу. Чому ти не вбив його?
Ти купив гладіатора, а не раба.
У мене є власна воля.
Хтось у нас блакитної крові?
Може, у тебе в грудях б'ється серце римлянина.
Найбільший храм, що збудував Рим, — Колізей.
Бо єдине божество римлян —
це влада.
Вони приходять побачити, як сильні вбивають слабких.
-Має бути ще щось. -Нічого більше.
-Має бути інший Рим. -Немає іншого.
Мрія?
Римська мрія?
Лише плід уяви старого.
Хто ти такий?
Як тебе звали до того, як ти взяв собі римське ім'я?
Ніколи не дізнаєшся.
Це моя доля.
Боги прислали тебе до мене.
Ти будеш моїм знаряддям.
Я не буду твоїм знаряддям ні в цьому, ні в іншому житті.
Ця доля не моя.
Але твій кінець я побачу.
Що ще я міг зробити?
Він і його сучка хотіли нас убити.
Ти що, не чуєш їх? Вони жадають наші голови!
Преторіанці вгамують натовп, як і раніше.
-Це ти на нас накликав. -Паскудна мавпо!
Може, вам краще…
заспокоїти Дондія деінде?
Пробачте моєму братові за цей випад.
Хвороба, яка вразила його чересла, поширилася й на мозок.
-Йому щодня гіршає. -Я його напоумлю.
Я тебе бачу.
Каракалло!
Уставайте.
Підводьтеся. Не ти.
Гаразд, ось так.
Послухайте.
У чому справа?
У мене немає нічого свого.
Усе завжди наше.
Навіть в утробі він намагався…
перерізати мені пуповину,
щоб я не міг дихати.
-Ви це пам'ятаєте, правда? -Авжеж.
-Ходімо присядемо. -Таке не забудеш.
Мене примушує до цього совість.
Що?
Сядьте.
Ваш брат
збирається звинуватити вас
перед усім Сенатом…
Але я цього не робив!
…в тому, що коїться на вулицях, у хаосі.
Він бреше!
Немає свідчення більш згубного, ніж свідчення брата проти брата.
Це брехня! Він завжди бреше!
Він може бути дуже переконливим.
То що? Що вони мені зроблять?
Не смію й уявити. Але уявіть, що вони зроблять з Дондієм?
Що вони з ним зроблять?
Вирішувати вам.
Брате.
Опусти клинок.
Ти брешеш.
-Віддай його. -Завжди брешеш!
Поглянь на мене.
-Брешеш! -Послухай. Схаменися.
-Брешеш! -Схаменися!
Я тебе завжди захищав, бо люблю.
Отямся. Допоможи.
Луцію.
Ніколи не уявляла, що доля приведе нас сюди.
Утім, ми тут.
Усе повернулося на круги своя. Ти мене відіслала, і все ж доля…
повернула мене прямо на місце його смерті.
Цей перстень…
належав моєму батьку.
Він дав його твоєму батьку, Максимусу, на знак довіри.
Я дала його Акацію за його мужність.
А ця каблучка належала моїй дружині.
Носитиму їх поряд.
Мені дуже шкода Акація.
Я в ньому помилявся.
Він був римським солдатом.
Був план.
Він готував військо в Остії під командуванням Дарія Секста.
Військо, яке він мав повести проти імператорів.
Акацій. Максимус. Марк Аврелій.
Вони жили й померли заради Риму.
Як і всі ми.
Вони справді хочуть тебе вбити?
Відколи помер батько, біля моєї шиї завжди чийсь меч.
Але тепер, коли я знайшла тебе, це не має значення.
Я не боюся.
Мені добре відомо, як це — втрачати те, що любиш.
Але, знайшовши тебе, я не хочу знову тебе втратити.
Ти стоїш, як він.
Пильний.
Гордий.
Але його сили не маю.
Якби ж це було правдою.
Краще б я казала тобі тікати звідси.
Тепер іди.
Сила і честь.
МАРК АВРЕЛІЙ
МАКСИМУС
Як імператор,
я зібрав Сенат, щоб призначити Першого консула…
і надати йому владу
керувати військовими і цивільними справами імперії.
Призначаю…
громадянина Дондія!
Здрастуй, Дондію!
-Здрастуй, Дондію. -Здрастуй, Дондію!
Другим консулом…
призначаю…
громадянина…
Макріна.
Здрастуй, Макріне!
Цю подію ми відсвяткуємо тріумфальною ходою.
Будуть ігри…
і масові страти.
Хай живе Імперія!
-Хай живе Імперія! -Хай живе Імперія!
Сідайте.
Так склалося, що в мене є…
завдяки удачі й неабиякій майстерності…
певний вплив на імператора.
Я можу його напоумити…
і втамувати вуличний безлад. Але…
щоб відновити порядок…
мені потрібна влада…
і командування…
над армією преторіанців.
Голосуємо таємно…
чи підняттям рук?
-За! -За!
Ваш покірний слуга.
Опустіть руки.
Можете сісти.
Рим має впасти.
Треба лише підштовхнути.
А після того, як Рим упаде…
що тоді?
Ви дитя свого батька.
Його римська мрія ніколи не була мрією.
Це була вигадка.
«Найкраща помста —
не уподібнюватися кривднику».
Я не уподібнювався вашому батьку.
Він говорив про мрії. А я — про істину.
А в моєму Римі єдина істина…
виживає найсильніший.
Я був власністю…
імператора.
А тепер я контролюю імперію.
Де ще таке можливо, окрім як у Римі?
Упізнаєте шрам, залишений вашим батьком?
Якщо вам щось потрібно…
у ці останні години —
лише скажіть.
Ваша смерть відкриє мені шлях до трону.
Завтра відбудуться ігри,
і на них…
я переможу.
Раві!
Доставиш до ранку повідомлення в Остію?
А що там в Остії?
Армія.
Я прошу тебе ризикнути життям,
друже, заради дечого величнішого.
Їдь у Остію.
Передай цей перстень генералові Дарію Сексту. Чуєш?
Дарій Секст.
Він впізнає перстень Акація.
А…
як мені сказати, хто мене послав?
Я Луцій Вер Аврелій,
принц Риму.
Скажи, що я скликаю армію на захист нової Республіки.
-Я можу тобі довіряти? -Так.
-Можу? -Так.
Раві, дай мені свої ключі.
Дякую.
Стій! Повернися!
Хто дав тобі це?
Луцій Вер Аврелій.
Принц Риму.
Ми маємо вбити Луциллу?
Доки вона не помре, ти не знатимеш миру.
Ніколи.
Люди її люблять. Її смерть розбурхає натовп.
Якщо вона помре і народ вийде на вулиці,
я дам їм голову Каракалли, і люди мене прославлять.
Це, друже, називається політикою.
-Почнемо? -Так.
Сьогодні твій останній бій, чемпіоне.
Наш хазяїн подарував тобі…
дерев'яний меч волі.
Але його треба заробити.
Сьогодні ти захищатимеш свою матір.
Дерев'яний чи стальний, усе одно ріже!
Почекай на мене.
З нагоди привітання імператора Каракалли,
Першого консула Дондія і Другого консула Макріна,
а також як покарання за змову проти імперії,
за наклеп на імператорську сім'ю,
за підбурювання до військового заколоту разом зі своїм чоловіком
над королевою звершиться божественне правосуддя
в особі преторійської гвардії.
Я не генерал,
але ми всі солдати.
Дотепер
ми щодня билися лише за те, щоб вижити.
Що ти хочеш, щоб ми зробили?
Можете повернутися до камер, якщо не бажаєте битися.
Або…
можете приєднатися до мене…
і битися за свободу далеко за межами цих стін.
Так!
Були часи, коли честь у Римі була не порожнім звуком.
У цьому Римі
я вже не вірю в її існування.
Ми маємо її віднайти!
І знайте:
там, де смерть, немає нас.
Там, де ми,
немає смерті!
Присягаюся на мечі.
Сила і честь.
Сила і честь!
Нехай не кажуть, що імператор не милостивий.
Королеві дадуть одного гладіатора,
який захищатиме її від преторійської гвардії.
Чемпіон, Ганнон!
Ганнон!
Так!
Скличте кавалерію. Припиніть це.
Це війна! Справжня війна!
Армія Акація вже під Римом, пане.
Ми ще можемо їх здолати. У них 5 000 воїнів, не більше.
Скільки у нас людей?
Щонайменше шість тисяч.
Їдьте до воріт, затримайте їх.
Забери свої брудні руки…
Мерзенна потолоч!
Луцію!
Дай сюди лук.
Іди, сину.
Луцію…
Коня!
Цей варвар що, безсмертний?
Моє ім'я — Луцій Вер Аврелій!
Імператором лише за кров'ю не стають.
Цей титул береться і втримується силою.
Ти на це здатний?
Я б'юся не за владу.
Я прагну звільнити Рим від таких, як ти, і повернути його людям.
Боги й самі хочуть відродження Риму.
Вони послали мене на це завдання.
А якщо твої боги послали мене вбити тебе?
Час покінчити з цим, Макріне!
Сила і честь, сину.
Ви чекаєте, що я щось скажу.
Не знаю, що сказати, крім того, що ми бачили забагато смертей.
Нехай у ім'я тиранії більше не проливається кров.
Мій дід, Марк Аврелій,
говорив про мрію, якою мав стати Рим.
Мрію, заради якої мій батько…
Максимус Децим Меридій…
загинув.
Ідеал.
Місто для багатьох жителів і прихисток для нужденних.
Дім, за який варто боротися.
Дім, який Максимус захищав усе життя.
Цю мрію втрачено.
Але, може, насмілимося…
разом її відновити?
Що скажете?
Так!
Мамо.
Озвися до мене, батьку.
Переклад субтитрів: Ганна Волошина