Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Noi, oamenii, am făcut multe descoperiri pe această planetă.
Am ajuns până și pe Lună.
Dar aproape nimeni nu s-a aventurat în universul viscerelor.
Viscerele ne stârnesc stânjeneală.
Dar influențează multe aspecte care țin de sănătate.
Starea de spirit, dacă suntem supraponderali sau nu,
predispoziția la anumite boli, întărirea sistemului imunitar
și, ca atare, întregul curs al vieții noastre.
Națiunea a primit astăzi nota patru la capitolul obezitate.
- Rata cancerului colorectal. - Boli cardiace.
- Intestin iritabil. - Diaree!
- Autism... - Depresie, anxietate la cote maxime.
- Ce e sănătos? - De ce e un chin să mănânc?
Ce să schimb ca să fiu sănătos?
De ce nu pot să slăbesc?
Cum de tot nu știu ce e bun pentru organism?
Cum îmi refac intestinul?
Chiar trebuie să dau lunar 100 de dolari pe suplimente?
Ne confruntăm cu un vacarm de informații.
Ce să fie? Dietă? Carbohidrați? Fără dietă?
Dacă îți analizezi intestinul, totul devine mai ușor de înțeles.
Credem că intestinul e doar locul de unde vin excrementele.
Dar, de fapt, e epicentrul unei revoluții biomedicale.
Maladii precum anxietatea și depresia, cancerul, autismul, boala Parkinson,
toate sunt corelate cu intestinul.
E o știință nouă. E doar vârful aisbergului.
Mai avem de descoperit 97%.
ÎNGHEȚATĂ
Începem să putem defini mai precis ce ar trebui să mâncăm.
Intestinul e flexibil. Se modifică atunci când ne schimbăm dieta.
Odată ce înțelegem asta, se schimbă totul.
HACK YOUR HEALTH: SECRETELE ALIMENTAȚIEI
MANNHEIM, GERMANIA
Până pe la 17 ani, ca toți ceilalți, nu îmi înțelegeam viscerele.
ENDOSCOPIE ECOGRAFIE
Nu toleram lactoza.
Aveam o dermatită.
În copilărie, m-am îngrășat brusc,
deși nu exista nicio cauză aparentă.
M-am documentat intens despre intestin
și am descoperit că, dacă studiezi cu atenție organul,
afli multe răspunsuri căutate.
Într-o dimineață, colega mea de cameră mi-a spus:
„Giulia, te pasionează intestinele. Le tot pomenești. Cum e cu defecația?”
Habar nu aveam.
M-am dus la mine în cameră, am căutat în vreo trei cărți
și, când am aflat, am rămas surprinsă.
„Până și asta e mișto la intestine.”
Chiar nu avem de ce să ne sfiim. Tot ce ține de asta e mișto.
DR. HEINER KRAMMER MENTORUL GIULIEI
Când vine vorba de sistemul digestiv, ne simțim foarte vinovați și rușinați.
Dar e total absurd, dacă stai să te gândești.
Este sistemul care te ține în viață.
Odată ce afli niște informații, îți crește mult respectul față de el.
Știința ne poate ajuta să ne rezolvăm nelămuririle legate de sănătate.
Când am făcut asta pentru prima dată, profesorul Krammer a zis:
„Vezi? Toți suntem la fel înăuntru.”
Începem cu esofagul, care transportă hrana în stomac.
Stomacul o trece în intestinul subțire.
Ceea ce rămâne trece în intestinul gros, în colon.
Iar ceea ce chiar nu ne trebuie iese prin anus.
Și gata!
CORK, IRLANDA
Știința viscerelor e un subiect fierbinte în biomedicină
de un deceniu, dacă nu mai mult.
Ele sunt piesa lipsă din puzzle. Influențează întregul organism.
Pot determina chiar și anumite afecțiuni cerebrale.
Știm de secole ce importanță uriașă au.
E suficient să analizăm câteva expresii.
Când ai un neajuns, te frige la mațe. Când ai pipotă, ești curajos.
La emoții, ai fluturași în stomac.
Viscerele sunt realmente un al doilea creier.
Din perspectivă evoluționistă,
creierul nu ar fi existat fără impulsuri transmise de sistemul digestiv.
Sunt înghițit de sistemul digestiv. Sistemul digestiv ripostează.
Tot acest domeniu revoluționează medicina modernă.
HELSINKI, FINLANDA
Expoziția e inspirată
din cartea despre viscere, scrisă împreună cu sora mea.
Scopul său e să arate ce e înăuntru.
Probabil că e mai bine așa.
Chiar e o reprezentare mai fidelă, din perspectiva asta.
Tractul intestinal nu e în linie dreaptă.
E pieziș ici și colo.
De pildă, stomacul e dispus așa.
În partea de sus e o bulă de aer.
Când ai mult aer în stomac și vrei să-l dai afară,
te lungești pe partea stângă, ca bula de aer să poată ieși cu ușurință.
Dacă aș fi un fragment de mâncare și aș ajunge în intestinul subțire,
toate aceste pliuri și vilozități s-ar reliefa și aș...
Așa aș fi digerată și condusă în sânge.
Partea interesantă este că nu putem digera singuri.
E nevoie de microbi ca să o facem corespunzător.
Un virus minuscul cooperează cu bacterii mici,
și cu drojdiile mai mari, servind organismul uman în ansamblul său.
Aceasta este ceea ce numim „microbiotă”.
MICROBIOTA (SUBSTANTIV)
TOTALITATEA ORGANISMELOR MICROSOPICE DIN ȘI DE PE CORPUL UMAN
De obicei, credem că bacteriile sunt rele.
De fapt, 99% dintre ele sunt inofensive,
iar altele chiar ne fac bine.
Unele bacterii au roluri mai importante decât ne-am imagina.
Dacă le lăsăm să existe pe noi, ne împrumută abilitățile lor.
Ele ne ajută la digerarea hranei.
Delicios!
Reduc inflamația și fac sistemul imunitar
mai puțin susceptibil la boli autoimune.
Aproximativ 70% din sistemul imunitar rezidă în sistemul digestiv.
Bacteriile învață sistemul imunitar
să reacționeze la organisme dăunătoare care ar afecta sănătatea.
Produc substanțe pe care noi nu le putem produce.
Microbii ne modelează hormonii și ne dau senzația de foame sau sațietate.
Pot comunica cu creierul și cu alte organe.
Ne modelează creierul de la naștere și pe tot parcursul vieții.
Dacă analizăm genele prezente în corp și pe suprafața sa,
suntem peste 99% de natură microbiană.
Adesea, credem că genele umane ne influențează sănătatea,
dar acum știm că microbiota e strâns legată de obezitate,
depresie, alergii sau starea de stres sau de relaxare.
Nu știm cât de critic e rolul său în aceste aspecte.
La unii oameni ar putea fi foarte relevant,
la alții, mai puțin.
Dubla unu.
Mulțumesc.
Poate că nu recunoaștem, dar toți avem probleme viscerale
din când în când.
Oamenii sunt diferiți în ce privește mâncarea, bolile,
reacția la medicamente și istoricul personal.
COFETĂREASA CARE SE TEME DE MÂNCARE
Dacă mănânc orice în afară de legume,
am dureri de stomac, ceea ce îmi îngreunează mult munca.
DOCTORANDA CU DURERI VISCERALE CRONICE
Îți dai seama câte ai luat de bune. De pildă, simpla capacitate de a defeca.
Am învățat să fiu recunoscătoare pentru orice mărunțiș.
MAMA CARE NU POATE SLĂBI
Încerc să-mi controlez greutatea în fel și chip,
dar slăbesc mult, apoi iau și mai mult în greutate.
PARTICIPANT LA CONCURSURI DE MÂNCARE NU SIMTE FOAMEA
Îi aud pe oameni spunând că le e foame
și par foarte fericiți după ce mănâncă.
Îi invidiez, fiindcă eu nu mai am senzația de foame.
Încercăm să înțelegem ce e cu toate aceste variații
care ne diferențiază.
Credem că microbiota e cheia.
Pentru a înțelege diferențele dintre noi,
mai întâi trebuie să vedem de unde provin microbii.
Când te naști, practic nu ai microbi.
Microbii te invadează după ce vii pe lume.
Momentul nașterii este cel care dă totul peste cap.
La o naștere vaginală,
bebelușul e expus la bacteriile din vaginul mamei.
Când iese, fața bebelușului e îndreptată spre anus.
Fiind atât de aproape, preia și bacterii intestinale.
Astfel, primește primele colonii microbiene.
Ele încep să creeze un spațiu locuibil pentru alți microbi.
Ne modelăm microbiota prin toate micile alegeri și aventuri
pe care le avem în viață.
Pe cine sărutăm, ce punem în gură, unde călătorim.
Ce mănânci, relația cu frații și surorile, traiul cu animalele de companie.
Mișcarea, stresul, experiențele din copilărie,
dacă ai avut sau nu greutăți.
Astfel, fiecare are o microbiotă unică.
E un fel de colecție de amintiri microbiene.
Ideea că microbiota poate fi cheia sănătății e captivantă,
fiindcă genele nu le putem schimba,
dar oricine își poate schimba microbii proprii
prin simple modificări ale dietei și stilului de viață.
Grăsime fix cât trebuie. Doamne!
Microbiota industrializată este, probabil, destul de nesănătoasă
și ne împinge spre multe dintre bolile grave predominante.
Așa s-ar explica predominanța multora dintre aceste afecțiuni cronice
precum obezitatea, diabetul,
hipertensiunea, alergiile alimentare.
Cred că trebuie să schimbăm modul în care ne gândim la boli.
Marile schimbări de mediu,
dieta occidentală, modul în care naștem, cezarienele, laptele praf,
salubritatea, antibioticele,
toate duc la o diversitate scăzută a microbiotei.
Exact ceea ce observăm la microbiota industrializată.
M-am născut prin cezariană. Am fost alăptată la sân... nu știu cât timp.
Alerg întruna după copii, la serviciu, așa că sunt mereu foarte stresată.
Celebrul campion al concursului Nathan's, Takeru Kobayashi!
Cred că nu e nimic sănătos
în ceea ce fac eu, drept să spun.
Mă întreb ce daune am provocat în organismul meu.
Mă face să mă întreb în ce fel afectează sănătatea
și ce efect are asupra microbiotei.
Am pierdut sute de specii din viscere.
Au dispărut.
Acum înțelegem că cei mai importanți factori
pentru sănătatea acestei comunități microbiene e dieta.
Există deficiențe majore în dieta tipică din SUA,
până și în cea sănătoasă.
Actualmente, în SUA, aproape 60% dintre caloriile ingerate
provin din alimente ultraprocesate.
Mâncarea e ultrarafinată.
A pierdut toate elementele nutritive din ingredientele naturale inițiale
și i-au fost adăugate tot felul de chimicale
și cantități mari de zaharuri.
Dar oamenii nu știu ce să aleagă, fiindcă sunt făcute să pară sănătoase
prin etichete care spun că au conținut scăzut de calorii,
deci sunt sănătoase, sau au multe vitamine.
FĂRĂ ZAHĂR! FĂRĂ CALORII! NUMAI VITAMINE!
Dacă studiezi unele etichete,
e foarte greu să-ți dai seama ce conțin de fapt ambalajele.
Asta nu e prea rea, de fapt.
Nu? M-am uitat și eu. Are tone de zahăr.
Serios? N-am văzut.
Are 30% zahăr. Da.
Când te uiți la ea, e plină de fibre,
conține fructe și nuci, ciocolată neagră, sare de mare.
La prima vedere, mi se pare că arată bine.
Abia când studiezi ingredientele vezi că e mult prea bogată în zahăr.
Ai văzut? M-au păcălit.
E greu să alegi ce e bine să mănânci.
Te duci la supermarket
și lista de prafuri, tonice și lucruri de trebuință tot crește.
Clorofila previne cancerul?
Ciuperci medicinale.
- Vinul roșu e sănătos. - Probiotice pentru vagin.
Spirulină. Adaptogeni. Ciocolată. Colagen. Extract de afine. Cafea!
Universul culinar și cultura wellness-ului îmi par incredibil de derutante.
Azi o să facem pui teriyaki.
Avem usturoi roșu, ghimbir,
zahăr, sos de soia, ulei de susan și ceapă.
Ești foarte sigură pe tine, remarc.
Găteam cu mare aplomb la patru ani.
Niște sos de soia și mult ghimbir, fiindcă nu ne mai săturăm de ghimbir.
Tot usturoiul, fiindcă nici de usturoi nu ne mai săturăm.
Am gastronomia și mâncarea în sânge.
Mă ocup cu asta de mică.
A devenit pasiunea, arta și cariera mea.
Am primit prima stea Michelin la 23 de ani.
Am fost cel mai sexy chef pe Eater. Nici nu știu de ce există categoria asta.
Dar, da, simțeam nevoia să îmi cultiv imaginea
de maestră în cofetărie frumușică, goth, tatuată.
Eram sub o presiune uriașă
și am cam lăsat lucrurile să scape de sub control.
Am avut probleme mari cu anorexia o lungă perioadă de timp.
Dar acum tulburarea mea de alimentație tinde spre ortorexie.
Sunt obsedată de wellness și de maximizarea nutriției.
Da, conține guarana, ginseng brazilian, reishi, coama-leului,
ciupercă tibetană, spirulină, chlorella, moringa.
Practic, mănânc multe legume, apoi le suplimentez
cu licori, prafuri și alte chestii pe care mi le vinde internetul.
Mi-am scos multe din dietă și am încercat să reintroduc
„mâncărurile distractive”.
Dar când mănânc zahăr, carne de porc, unt și altele
mă simt balonată și simt că trebuie să vomit
timp de trei, patru zile.
E dureros, fiindcă încerc să am o relație sănătoasă cu mâncarea.
Și, când simți că corpul tău te trădează,
e greu să treci peste asta.
Cred că mi-ar plăcea să știu ce ar trebui și ce n-ar trebui să mănânc.
Să aflu ce înseamnă pentru mine alimentația sănătoasă.
Când pacienții mă întreabă ce este o microbiotă sănătoasă,
îmi place s-o compar cu pădurea.
Nu schimbi totul doar plantând câțiva puieți sănătoși.
Pădurea are nevoie de un echilibru sănătos în care plantele și animalele
să poată tolera condițiile,
lumina, apa, substanțele nutritive din sol,
și să funcționeze laolaltă.
Bacteriile viscerale vor doar câteva grame de fibre pe zi
de la legume și fructe.
E ciudat că ne vine așa de greu să gestionăm asta.
Recomandările actuale din SUA sugerează
că ar trebui să mâncăm între 28 și 40 de grame de fibre pe zi.
În dieta tipică din SUA, mâncăm doar 15 grame de fibre pe zi.
Știința microbiotei ajunge la concluzia
că ar trebui să mâncăm mai degrabă peste 50 de grame pe zi.
CE CONȚINUT DE FIBRE AU ANUMITE ALIMENTE
O PORȚIE DE OREZ ALB 0.6 GRAME
O FRIPTURĂ ZERO GRAME
O PORȚIE DE MORCOVI 3,1 GRAME
O PORȚIE DE TERCI DE OVĂZ 4 GRAME
O PORȚIE DE SPANAC GĂTIT 4,3 GRAME
O PORȚIE DE BROCCOLI 5 GRAME
O PORȚIE DE MAZĂRE VERDE 7 GRAME
O PORȚIE DE AVOCADO 10 GRAME
O PORȚIE DE MIGDALE 16 GRAME
O PORȚIE DE FASOLE SAU LINTE 16 GRAME
O PORȚIE DE SEMINȚE DE CHIA 40 GRAME
C cantitate de fibre conține un hotdog?
Ce? Zero grame!
Fie că ai sau nu carne în farfurie,
fie că ești vegan sau nu, nu contează.
Important e să pui în farfurie multe plante diverse, sub toate formele,
câte de multe poți, ca să-ți hrănești microbii.
De ce să mănânc legume? Nu? Eu înțeleg perfect de ce.
Da, sunt foarte hrănitoare
și nu dăunează ca hrana procesată.
Dar, dacă s-ar vedea prin noi și am putea urmări digestia,
am vedea cu ușurință diferența dintre hrana procesată și legume.
În primii centimetri de intestin observăm că mâncărurile procesate
sunt absorbite total în sânge.
Un val de glucide inundă fluxul sangvin și trebuie să-l absorbim rapid în celule.
E aproape un stres pentru organism,
fiindcă nu știe unde să pună mai repede atâta zahăr.
Trebuie vârât peste tot.
În cazul fibrelor din legume, procesul e mai stabil.
Se absoarbe o mică parte, restul trece mai departe,
iar se absoarbe și tot așa.
Ba chiar ajung în colon,
unde sunt o bună sursă de hrană pentru microbii de acolo.
Delicios!
Deci e un mod total diferit de digestie.
Ca o plimbare lungă față de un sprint.
O microbiotă intestinală foarte diversă are multe tipuri de bacterii,
care îi conferă o pleiadă de opțiuni de reacție la provocările vieții.
Kobayashi continuă să înfulece.
E impecabil.
Priviți ce avânt! Își mișcă brațele și...
Ce se întâmplă dacă nu mâncăm destule fibre ca să hrănim microbii?
Takeru Kobayashi!
Dacă nu îi hrănești cu fibre alimentare, microbii vor începe să mănânce din tine.
Acești microbi sunt minunați. Ajută mult organismul.
Dar sunt, totuși, microbi.
E nevoie să le impui o barieră de respect cordial, prin mucus.
Mucusul e potrivit pentru asta, fiind și puțin permeabil.
Substanțele nutritive îl pot traversa,
dar microbii sunt ținuți la distanță.
Deși nu mai consumi fibre alimentare, microbii intestinali au nevoie de hrană
și vor începe să consume căptușeala de mucus ca rezervă.
Cu timpul, o vor epuiza.
Bacteriile tale ajung în locuri unde nu trebuie să ajungă.
Când celulele imunitare de acolo observă asta, intră în defensivă.
Acest lucru poate genera inflamații
și poate schimba compoziția microbiană din intestine.
Iar asta poate duce la multe afecțiuni precum boala inflamatorie intestinală
sau sindromul intestinului iritabil.
Când am început să explorăm bolile inflamatorii cronice,
oamenii de știință s-au întrebat
dacă pot găsi microbul sau comunitatea microbiană
care determină o boală sau generează o anumită senzație neplăcută.
Acum, când ne gândim la interacțiunile din acest ecosistem,
avem o abordare mai nouă și ne întrebăm
și dacă lipsesc anumite bacterii care ne protejează.
Mă numesc Daniell Koepke și sunt doctorandă în psihologie clinică.
Mi-e foarte greu să-mi amintesc cum era să mănânc
înainte să încep să asociez mâncarea cu anxietatea, suferința și disconfortul.
În studenție, aveam o dietă foarte proastă.
Acea dietă bogată în zahăr
și aportul scăzut de fructe și legume
au dus la simptome de tip SII.
Mă confruntam cu indigestii,
dureri acute de la gaze blocate,
constipație, imposibilitatea de a ieși la toaletă.
Când ai mai multe simptome viscerale care nu pot fi etichetate cu ușurință,
mulți medici nu știu ce să facă.
Ți se dau antibiotice de parcă ar fi bomboane.
„Te simți rău sau poate ai așa ceva? Ia antibiotice!”
În ultimii cinci ani, am făcut câte șase tratamente cu antibiotice pe an.
Am slăbit enorm când a început să-mi fie rău
și a trebuit să îmi scot multe din dietă.
Nu știu câte lucruri pot mânca acum, dar cred că undeva între 10 și 15.
Mă simt foarte limitată și adesea resimt acut lipsa varietății.
Trebuie să iau niște suplimente ca să mă mențin funcțională.
MAGNEZIU CHELAT
În trecut am luat și mai multe suplimente, care acum nu mai au efect.
Știu că pastilele nu sunt soluția,
dar mă simt în impas, pentru că nu știu cum să obțin aceste bacterii necesare,
când eu nu pot să mănânc alimentele de care e nevoie
pentru o microbiotă intestinală sănătoasă.
Dacă eliminăm alimente din dietă, ne schimbăm drastic microbii,
căci cum pot trăi acolo fără hrană?
Dacă vrem să reintroducem fibrele, o să ne fie și mai greu.
Prin urmare, cei care trec brusc la o dietă sănătoasă se simt balonați
și au dureri de stomac.
Schimbarea dietei e un proces, nu trebuie să fie drastic,
ca toți microbii intestinali să se poată adapta.
Din moment ce am avut o dietă așa de strictă,
mă întreb dacă nu cumva îmi și înfometam microbii din corp.
S-a schimbat modul în care procesez hrana?
Și asta înseamnă că în viitor
o să am mereu probleme cu mâncatul?
Sau e în parte doar un blocaj psihologic?
Nu știu exact ce se petrece.
Mi-ar plăcea să aflu mai multe despre asta.
CĂUTARE - POT SĂ ÎMI ANALIZEZ INTESTINUL CA SĂ VĂD DACĂ E AFECTAT?
Ia uite! Tare!
SĂ FACEM ANALIZA!
Parcă e Crăciunul.
Asta ce o fi?
Vai!
Ciudat. Brusc, nu mai țin să fiu sănătoasă.
„Colectați o doză de scaun solid
sau patru de scaun lichid...
în tub.”
Amestecați bine.
Cea mai scârboasă rețetă posibilă.
Zici că e o lingură.
Presupun că faci așa.
Mereu m-a fascinat ideea analizei intestinale.
Ar fi grozav dacă aș putea înțelege ce se petrece în propriul organism.
Am încercat de toate ca să slăbesc.
Să sperăm că de data asta am noroc.
Vreau să aflu de ce nu am poftă de mâncare.
Și care e legătura dintre organele mele și alimentație.
Nu mi-am analizat niciodată microbiota intestinală.
În clipa asta, nu cred că are mare rost.
Acțiunile pentru un intestin sănătos, o dietă diferită, un tratament mai blând,
toate astea le poți face fără o analiză prealabilă.
Dar, dacă vrei un experiment haios, fă-o!
Și e un instrument minunat de cercetare.
La începuturile cercetării microbiotei, eram noi înșine cobaii.
Eu și colegii mei ne adunam fecalele și le îndesam în congelatoare.
Luam o bucată de hârtie igienică folosită, luam pe tampon puțină materie fecală,
cât să fie maro, apoi extrăgeam ADN-ul din ea.
Acum avem mii și mii de probe
de la mii de oameni din SUA și din lume.
Dacă mi-ai da proba ta de microbiotă,
n-aș putea să-ți spun prea multe despre starea ta de sănătate.
Pot face asta doar dacă te compar cu un grup foarte mare de oameni
și văd cum te încadrezi.
Ai o microbiotă ca a celor cu astm?
Tu ai astm?
Ai o microbiotă ca a celor cu obezitate? Tu ai obezitate?
Dacă e așa, pot găsi un tipar care să mă ajute.
Fiecare linguriță de scaun conține terabiți de informații
codificate în ADN-ul microbilor.
Fiecare punct de pe ecran reprezintă întreaga complexitate a microbiotei
specifice unei persoane, redusă la un singur punct.
Acest ecran vă arată
tipurile de microbi comuni între probe.
Probele apropiate sunt cele care au comunități microbiene foarte similare,
pe când cele îndepărtate au comunități microbiene total diferite.
Când am început să studiem microbiota intestinală, am presupus
că, dacă am cerceta microbiotele americanilor sănătoși,
am obține o imagine elocventă a unei microbiote sănătoase.
Graficul arată diferențele
dintre microbii din lumea industrializată, în partea de jos,
și cei din lumea puțin industrializată, în partea de sus.
Ceea ce reiese foarte clar în microbiota neindustrializată
este o mai mare diversitate.
Dacă ne axăm doar pe lumea occidentală,
nu vom avea o imagine completă a compoziției unei microbiote sănătoase
din prezent sau din trecut.
E greu de mers pe aici.
Mergem în așezări tradiționale
și îi rugăm pe oameni să ne doneze probe de fecale.
- Namaste! - Namaste!
Când îi întrebăm dacă le putem lua o probă de fecale,
de cele mai multe ori spun: „Ce? Nu! Fecale? În niciun caz.”
Dar, când le explic cu ce mă ocup, ei spun: „Bineînțeles. De ce nu?”
Din câte reiese, microbiota intestinală a populațiilor rurale
are în plus sute de specii pe care nu le vedem
la microbiota industrializată.
Studiind populații care încă duc un trai tradițional,
vom începe să înțelegem ce microbi au pierdut populațiile industrializate
și cum ne afectează asta sănătatea în general.
Gata?
Bună, Maya! Îmi pare bine.
Vrei să discutăm acum rezultatul analizei?
Bineînțeles. Da.
Studiile noastre au arătat că ești, în general, sănătoasă.
În mod cert peste medie.
N-ai mâncat degeaba legume săptămânal.
Super! M-am chinuit și fiindcă aveam o relație dezorganizată cu mâncatul.
Mereu am avut o dietă destul de strictă.
Maya, mulți oameni gândesc ca tine,
și anume că, dacă mănânci zilnic salată de varză creață,
o să îți menții sănătatea.
Dar nu e ceva atât de sănătos cum credeam.
Cu cât e mai diversă alimentația,
cu atât e mai bogată microbiota.
Ai în intestin mai multe specii de bacterii.
Așa poți face față alergiilor și intoleranțelor alimentare.
- Da. - Nu ține de diete stricte.
Ține de diversificarea alimentelor
pe care le poți consuma.
Cred că o parte din problemă e că am niște blocaje psihologice
la carnea de porc, de pildă,
și stomacul meu reacționează prost la unele alimente.
E ceva ce pot să depășesc?
Sau n-o să mai mănânc șuncă toată viața?
- Nu spune asta! Sună groaznic. - Da.
- Da. E un efort, nu? - Da.
Credem că, pentru a diminua simptomele,
introducerea lor în doze foarte mici,
microdoze care vor fi crescute în timp la doze mari,
poate juca un rol.
Încearcă să le introduci în dietă în doze mici.
Dacă faci asta treptat, în decurs de luni,
s-ar putea să-ți recapeți capacitatea de a mânca mai divers.
Îmi place mult ideea de microdoze de chipsuri.
Acum, că zici, și mie!
Da. Ura! Ce mă bucur! Mă emoționez numai gând mă gândesc.
Scuze!
Dar, da, a fost un drum foarte lung și foarte greu.
Mă încântă ideea microdozelor de chipsuri.
Să-mi schimb dieta puțin câte puțin.
A fost și distractiv.
Câteodată mănânc trei chipsuri pe zi și nu mă simt rău.
Desigur, mă întreb dacă mănânc ce trebuie
sau mi se schimbă ceva la nivel chimic în creier.
KIMMIE „KARMA” GILBERT ANTREPRENOARE
Lumea și toate graficele și diagramele
spun că, la înălțimea și greutatea mea, am obezitate morbidă.
Am încercat să-mi controlez greutatea. Am făcut abonament scump la sală.
Am ținut regim.
Am luat suplimente pentru slăbit. Și nimic nu a funcționat.
Inițial pierdeam mult în greutate, apoi puneam kilogramele la loc.
Am diabet în familie.
Chiar dacă acum sunt sănătoasă, vreau să slăbesc
înainte să mă aleg cu așa ceva.
Să fiu cât mai mult lângă copii.
Societatea le face femei să se simtă prost fiindcă sunt mai masive.
Nu vreau să fiu slabă-băț, la 54 de kilograme, ci doar sănătoasă.
O să fiu până la capăt o divă cu forme pline.
Te poți simți bine în pielea ta,
dar trebuie să te gândești și la sănătate, căci ai nevoie de ea.
Așadar, întrebarea mea despre mâncare e:
ce naiba mâncați voi și nu mănânc eu, de toți slăbiți în afară de mine?
Ca medici, când încercăm să le explicăm pacienților
de ce le e greu să piardă în greutate,
tindem să dăm vina pe indivizi, pe pacienți.
Populația ne-a urmat recomandările timp de decenii în șir.
Cu toate astea, avalanșa de obezitate nu a încetinit ritmul și nu a dat înpoi.
Cuvântul „dietă” e derutant.
Sărac în grăsimi? Carbohidrați?
Mulți cred că o să facă un tur de forță o perioadă, ca să slăbească.
Apoi pot reveni la obiceiurile anterioare
de a mânca orice își doresc.
Dar dieta înseamnă să-ți schimbi definitiv stilul de viață.
De asemenea, dietele nu funcționează fiindcă nu se axează pe ce trebuie.
În acest sens, s-ar putea să ne îndrume greșit.
Când ne etichetăm strict volumul de calorii, ne spunem:
„Asta e cantitatea de energie
pe care o extragem toți din acest aliment.”
Dar, desigur, nu e adevărat.
Dacă trei oameni ar primi mere identice,
fiecare dintre ei ar avea o reacție diferită la același măr.
Știi că nu pot să-l mănânc, nu?
Fiecare îl va procesa într-un mod diferit.
Fiecare va extrage din el substanțe nutritive diferite.
Cantități diferite de energie.
Toată viața crezi că e vorba de calorii.
„Dacă mănânc ce mănânci tu,
ar trebui să avem aceleași rezultate.”
Dar pur și simplu nu e așa.
Așadar, în loc să evaluăm mărul,
trebuie să-i evaluăm pe oamenii care îl mănâncă.
Acum ne interesează glucoza din sânge la două ore după masă,
fiindcă înțelegem că nivelul glicemiei de după masă
are legătură directă cu pierderea și câștigarea în greutate
și cu dezvoltarea mai multor boli.
Bine.
Niște cremă de brânză.
VERONIQUE BATAILLE SOȚIA LUI TIM
- Îmi verific nivelul glicemiei. - Mai ales după asta.
Să vedem, te întrec?
Doamne, crește foarte rapid!
- Te-am întrecut, clar. - Da.
Așa pățesc de la chifle.
Eu stau bine.
NIVELUL GLUCOZEI DIN SÂNGE
O lucrare fundamentală în domeniul microbiotei
a fost studiul condus de Jeff Gordon, cu gemeni identici,
dintre care unul era obez și celălalt era suplu.
Gordon a transplantat bacteriile intestinale de la geamănul obez
și de la geamănul suplu la șoareci.
Șoarecii care au primit bacterii de la geamănul obez
au luat mai mult în greutate, deși aveau aceeași dietă,
față de cei care au primit bacterii de la geamănul suplu.
Acest lucru ne ajută să înțelegem
de ce pentru unii oameni e mai greu să piardă în greutate.
Unii pierd în greutate, apoi pun la loc, pierd, pun la loc și mai mult și tot așa.
Tot mai mult.
Credem că microbiota e esența.
S-ar putea să fie nevoie să ții dietă 9 sau 12 luni ca să modelezi ecosistemul
și să nu mai ajungi să câștigi și mai mult în greutate
când mănânci iar un hamburger.
Cu datele despre microbiote colectate de la indivizi,
putem începe să preconizăm alimentele ideale pentru fiecare individ.
Cel puțin în ceea ce privește glicemia.
Stridii. Asta e bine.
Fără sendvișuri cu vinete. Asta nu e bine.
Pentru cineva ca mine, la care obsesia e o problemă,
scorurile nu sunt neapărat de ajutor.
Ar trebui să punem și hotdogi.
Hotdogul și chifla sunt pe galben.
- Nu e prea rău, nu? - Nu, dar nici bine nu e.
Dar e mai bine cu brânză și avocado.
Îmi place avocado.
E uluitor. Cu cât pui mai multe, cu atât e mai bine.
Doamne! File de porc. Adică e bună carnea de porc?
Să nu cumva să mai aud altceva!
FAVORITE CÂRNAT DE PUI ȘI OUĂ
Bună, Kimmie!
Bună, Annie!
- Bună! - Bună, Eran!
Ai mai întrebat
de ce nu poți să slăbești, deși te străduiești.
Când ți-am analizat microbiota,
am observat că e mai puțin diversificată.
Mai exact, am observat că lipsește un anumit tip de bacterie
și anume Prevotella.
I-auzi!
Persoanelor cu acest tipar din care lipsește Prevotella
le e foarte greu să slăbească.
Am mai descoperit ceva.
Alte trei tipuri de bacterii sunt prezente în intestinul tău
în cantități prea mici.
Acestea sunt asociate
cu producția unui hormon gastrointestinal care dă senzația de sațietate.
De asta ți-e mereu foame, probabil.
Dar explicația nu se reduce niciodată la o bacterie,
fiindcă ele nu acționează izolat.
Așa că trebuie să înțelegem cum se comportă ele în ecosistem,
și atunci analizăm microbiota în ansamblul ei.
Înțelegi ce spun?
Categoric. Sinceră să fiu, sunt oarecum uluită.
E extraordinar că pot
să aflu atâtea lucruri despre mine
din analiza fecalelor.
Dar, nu știu, pare foarte complicat.
De ce am senzația că sunt în impas?
Sunt în impas?
Nu, nu ești în impas.
Vestea bună este că poți ieși din situația asta.
Pentru asta, ar trebui să îți schimbi total stilul de viață,
să îți schimbi drastic dieta
într-una adecvată pentru bacteriile tale bune.
Da, clar.
Am putea găsi o dietă care să-ți placă,
să poată fi menținută pe termen lung
și să-ți fie și benefică.
Am discutat despre regula NM, numără mereu.
Nu caloriile, ci să numeri mereu
fructele și legumele pe care le mănânci săptămânal.
De obicei e bine să fie între 20 și 30.
Bun.
Da, lucrurile sunt puțin mai clare.
Bacterii diferite, stiluri de viață diferite,
la fiecare om e diferit
și momente diferite generează rezultate diferite.
Am o viață cam haotică.
Răspund de mulți oameni.
Mama e bolnavă și am grijă permanent de ea.
Cresc singură trei copii frumoși.
Băiețelul meu are autism, așa că mă ocup mereu de el.
Când în aceeași casă mănâncă oameni de vârste diferite,
fiecare cu gusturile sale, trebuie să gătești pentru tine
și apoi, pentru ei.
E complicat și costisitor.
Trebuie să creez o dietă care să le placă și copiilor.
Ăsta e obiectivul meu.
Am mâncat 10.000 de hotdogi de când mi-am început cariera.
CAMPION MONDIAL LA CONCURSURI DE MÂNCAT
Sunt japonez, dar am mâncat dintotdeauna ca americanii.
Cred că asta mi-a afectat organismul.
KYOTO, JAPONIA
Ce aromă!
Asta e mâncare tradițională japoneză, nu?
Ce frumos arată!
Ce frumos!
Mâncatul la concursuri îți dăunează la stomac?
Când ieșim în oraș împreună,
noi mâncăm mai mult decât tine.
Da, așa e.
Kobi crede că s-a dereglat.
Nu simte nici foame, nici sațietate.
- Nu le mai simte deloc. - Serios?
Uneori își dă seama că nu a mai mâncat de trei zile.
Chiar așa de grav e?
Cu cât mănânci mai mult, mai ales junk-food,
cu atât îți distrugi organismul mai rău.
De când mi-am început cariera,
mă tot întreb ce daune am provocat
în organismul meu.
Vreau să aflu cum îmi afectează creierul și sistemul nervos.
Mai demult, consideram că „eu”
înseamnă capul, creierul.
Așa îmi trăiam viața. Sentimentele și tot restul,
gândurile se produceau aici, atât.
Dar e absurd. Mă duce cu gândul la oamenii din desenele nepoțelului meu.
Un cap mare sprijinit pe două piciorușe.
Acum știm că viscerele dau sfaturi importante creierului.
Strâng informații, le trimit la creier,
iar ele ne determină starea de spirit.
Știm toți de primul creier, cel de sus,
dar avem un al doilea creier aici, în abdomen.
El conține mai multe terminații nervoase decât măduva spinării.
Axa viscere-creier este o magistrală de comunicare cu două sensuri
care leagă evenimentele din abdomen de evenimentele din creier.
Creierul și viscerele sunt ca doi buni prieteni.
Dacă unul e afectat,
îi va urma și celălalt.
E posibil ca asta să ne dea ocazia să savurăm mâncarea,
să ne spună ce să mâncăm și când.
Nu numai microbii influențează creierul,
ci și mâncarea influențează microbii, care la rândul lor influențează creierul.
CORK, IRLANDA
PIAȚA ENGLEZĂ
Ne aflăm în Piața Engleză, aici, în Irlanda.
Aici îmi fac cumpărăturile sâmbăta.
Vin la piață cu o listă, pe care ajung să o arunc de fiecare dată.
Aromele, culorile, totul te atrage aici,
dar și viscerele te împing să iei ce, poate, nu ar trebui.
Când ne alegem mâncarea, credem că hotărâm cu creierul,
dar dacă, de fapt, semnalele viscerale
sunt cele care trag sforile?
Asta adoră microbii mei.
Și trebuie să duc o luptă lăuntrică,
fiindcă e rețeta ideală ca să câștig în greutate.
Foamea, pofta de ceva anume
ar putea veni de la o minusculă populație de bacterii care spun:
„Ce poftă ne e de cartofii ăia prăjiți!”
Mănânci dulce, ai bacterii care vor dulce. Mănânci gras, ai bacterii care vor gras.
Când mă duc în China și nu consum prea mult zahăr,
căci dieta lor e săracă în glucide,
îmi pierd total pofta de ciocolată, de exemplu.
În America de Nord, mi-e poftă de ciocolată zi de zi.
- 'Neața! - 'Neața!
- Ce mai faci? - Bine. Tu?
Bine.
'Neața!
Astăzi câștigă microbii,
așa că o să aleg ciocolata.
Am multe pofte.
Uneori îmi face cu ochiul numai o friptură în sânge.
Încerc să nu dau atenție, să-mi ignor pofta,
însă acum îmi ascult mai atent corpul.
Corpul meu poftește la înghețată, dulciuri, hamburgeri.
Ce n-aș da să o pot mânca!
Ador fructele de mare. Încerc să mănânc cât mai multe.
Mai demult, când eram mic, aveam poftă
de prăjituri și de curry.
Acum nu mai simt acea plăcere de a mânca.
Digestia a fost, foarte probabil,
prima formă de gândire dezvoltată de animale.
A apărut ca nervii să distingă calitatea hranei,
starea țesuturilor din jur, celulele imunitare în trecere
și, abia când totul a funcționat optim,
a apărut și creierul ăsta, ca un supliment care să coordoneze simțurile.
Kimmie, suntem gata, dacă vrei să te întorci.
Azi o să-mi fac un RMN.
Sunt cam neliniștit.
Dar sunt și nerăbdător să aflu ce se petrece în corpul meu.
Încă sunt puțin derutată.
Încerc să aflu cum îmi funcționează organismul
ca să îmi îmbunătățesc viața.
Cum te simți, Kimmie?
E în regulă.
O să îți afișăm o prezentare
cu niște poze.
Trebuie doar să te uiți la ele.
- Ca la televizor sau la cinema, bine? - Bine.
Ne interesează activitatea cerebrală.
Să vedem cum răspund Kimmie și Kobi la stimuli. Mai exact, imagini cu mâncare.
Avem dulciuri bogate în calorii și glucide sau hrană sărată grasă, cu multe calorii.
Ceea ce observăm la Kimmie este că, la vederea mâncării,
se activează partea emoțională a creierului ei.
Dar, și mai important,
vedem că are o capacitate redusă de a controla reacțiile emoționale.
În cazul lui Kobi, situația e mult mai complexă.
Foamea e un proces complicat.
Sunt implicate mai multe sisteme.
Creierul, microbiota intestinală,
inflamația, dar și starea de spirit, amintirile, mediul.
Sunt atâtea lucruri corelate cu foamea! Trebuie luat în calcul întregul organism.
Medicii sunt împărțiți în specializări care se axează pe câte un organ
și astfel ignoră, practic, organismul în ansamblu.
Acest lucru ne reduce capacitatea de a înțelege legăturile.
Partea frumoasă este că microbiota e peste tot
și efectele sale se simt peste tot.
Trebuie să gândim holistic.
Așadar, printre altele, mă interesează
când apar concomitent probleme intestinale și probleme cerebrale.
Și apar foarte des.
E ceva des întâlnit în autism, în boala Parkinson,
dar și în afecțiuni psihiatrice legate de stres
precum anxietatea și depresia.
Prin urmare, marea întrebare este ce a fost mai întâi.
În ultimii cinci ani am descoperit că oamenii cu simptome depresive
nu au bacterii care produc substanțe modelatoare ale chimiei creierului.
Asta ne schimbă sentimentele.
Și credem că poate duce la instalarea simptomelor depresive.
Când unui șoarece i se administrează microbi de la un om sănătos,
și apoi e lăsat să exploreze,
șoarecele o să caute zonele luminoase și o să fie în general curios.
Dacă îi administrezi microbi de la un individ deprimat,
se va ghemui în zone întunecoase
și va dezvolta stres, anxietate și depresie.
Am observat modificări ale substanțelor corelate cu serotonina,
molecula fericirii, în intestine și creier.
Când am le-am dat animalelor bacterii
care le lipsesc adesea persoanelor deprimate,
reacția depresivă a fost efectiv atenuată.
Deci probabil că depresia nu a dispărut, dar nu mai e resimțită acut.
Da, sună logic.
Când mă antrenez pentru concurs,
mă simt agresiv
și nu am chef să vorbesc cu oamenii.
Mă sperie gândul că viscerele și creierul sunt așa de strâns legate.
Înseamnă că trebuie să fiu mai atent la ce mănânc.
Foarte tare!
Te descurci de minune!
Ca tată al unui băiat cu autism și al unuia cu ADHD,
cu un istoric de depresie în familie,
m-a interesat mult să aflu dacă există o legătură
cu dereglările microbiotei.
Asta mi-a format cariera.
Și am căutat să stabilesc ce bacterii ar putea juca un rol aici.
Am aflat că, în multe cazuri de autism,
copiii au diaree sau constipație gravă.
În alte boli are creierului, precum boala Parkinson,
vedem adesea că se instalează constipația,
uneori cu decenii înainte să debuteze boala în creier.
Pentru a înțelege,
luăm bacterii de la oameni cu maladii precum boala Parkinson,
și le administrăm șoarecilor.
Când le dăm șoarecilor bacterii lipsă, simptomele lor se ameliorează.
E un proces natural.
Reechilibrează natural ecosistemul și compoziția chimică din corp.
Începem să observăm că această legătură,
cercetarea corpului ca întreg, e esențială
dacă vrem să controlăm unele dintre aceste afecțiuni cronice.
- Mă bucur să te cunosc, Kobi. - Salut, dnă doctor!
- Bună, Kobi! Bună, Maggie! - Încântat!
Am niște rezultate.
Ne-am bucurat să descoperim că bacteriile tale arată destul de bine.
Ca să vezi! Chiar sunt surprins.
E posibil ca mâncatul la concursuri să fi avut un efect,
dar faptul că ai o dietă japoneză normală și sănătoasă
ți-a influențat microbiota.
Fiindcă bacteriile din microbiotă
reacționează la circa 24 de ore după ce ai mâncat.
În ce privește pierderea apetitului,
răspunsul ar putea fi o combinație
dintre lărgirea stomacului, hormoni,
o oarecare inflamație, dar și viteza de digestie.
- Printre multe altele. - Bine.
Dar cealaltă componentă e capul.
Și de obicei nu sunt de acord cu medicii care spun că e de la cap,
dar, când ți-am văzut rezultatul RMN, totul era activat.
Practic toate zonele din creier
corelate cu mâncatul, cu hrana,
cu senzația de greață sau sațietate, toate sunt active.
De parcă ar fi derutat.
Înțeleg. Nu-mi place cum sună.
Singura explicație, pentru mine,
e că totul trebuie să conlucreze la inhibare,
ca să nu te simți sătul, să nu ți se scârbească de mâncare.
Vezi cât de departe merge organismul când vrei ceva,
chiar dacă își face rău?
A zis că știe. Și că e speriat. Se teme că i-a luat-o razna creierul.
Da. Nu înseamnă că ceva e oprit, a dispărut sau s-a stricat.
Totul e acolo. Totul e activat.
Doar că poate e dispus altfel acum.
Creierul a fost obișnuit să creadă că mănânci la concurs
sau alimente ultraprocesate.
Cred că situația e foarte complexă.
Ceva interesant de încercat
ar fi să să îți asculți organismul.
Un miros, o simplă senzație.
Uneori e de-ajuns să înveți să simți toate astea.
E mult de tras. Foarte mult.
Spune că o să aibă mult de tras. Nu?
Mănânc în plus fiindcă merg la concursuri de mâncat.
Dar și oamenii obișnuiți mănâncă în plus.
Când mănânci prea mult, nu savurezi gustul
și nu te bucuri pe deplin de mâncare.
Ignori semnalele corpului, cum ar fi senzația de sațietate.
PRĂJITURA DIN COPILĂRIE
Începe de timpuriu.
Mulți copii sunt educați
să mănânce tot din farfurie, fiindcă așa fac copiii cuminți.
Astfel că învățăm să ne ignorăm apetitul
și suntem obișnuiți să mâncăm la anumite ore.
Cu ochii la telefon, la computer, cu creierul lipit de ecran.
Reconectarea înseamnă de fapt să îți asculți mai atent corpul.
Sper să am o viață lungă și sănătoasă.
Bună dimineața!
M-am decis să mă retrag din competițiile de mâncat.
Numai asta am făcut în ultimii 20 de ani.
Mă neliniștește următorul pas și ce va aduce el,
dar mă și entuziasmează viitorul.
Am sentimente contradictorii.
Dar, mai întâi,
vreau să îmi refac creierul și viscerele.
Lucrăm activ la perfecționarea unor terapii microbiotice existente.
Dacă ai o microbiotă afectată, putem folosi fecalele ca să o refacem?
E o comoară aici. Mai prețioasă decât aurul.
Ce ai zice dacă un doctor ți-ar spune că fecalele altcuiva îți pot salva viața?
Un transplant de microbiotă fecală, pe scurt TMF,
introduce fecale de la un donator în corpul unui pacient infectat.
Tratamentul se poate face prin colonoscopie, clismă sau pastile.
TMF e prima terapie cu microbiotă aprobată de FDA
care e disponibilă medicilor în prezent.
Dar nu poate fi aplicată decât pentru un anumit tip de boală.
C. difficile. Bacteria inflamează colonul și provoacă diaree gravă.
Luăm comunitatea bacteriană de la un individ sănătos
și o pulverizăm efectiv în colon
„ca-ca” să repopulăm acolo cu bacterii intestinale.
E o procedură cu rată de vindecare de 90%.
Cercetătorii încearcă acum să afle
dacă pot trata alte sute de afecțiuni psihice și fizice.
Transplanturile de microbiotă fecală au dat dovezi convingătoare,
dar știința e încă în dezvoltare.
Căutăm să vedem dacă are beneficii pentru populații mai largi
și dacă acestea sunt de durată.
Uite-l! Lângă mâncarea pentru mai târziu.
- E în intervalul sănătos? - E o recoltă bună.
Pe cei mai mulți oameni
i-ar speria un transplant de fecale, mai ales când îl faci singur, acasă.
Dar cred că mulți nu știu cum e
să ajungi să îți scadă drastic calitatea vieții.
Am simțit că nu mai am de ales.
Asta e iubire, nu?
Da, iubire adevărată.
Prima dată când am făcut transplant fecal, fratele meu a fost donatorul.
Am început treptat să iau în greutate, deși nu îmi schimbasem deloc dieta.
Și am putut în sfârșit să ies la toaletă fără ajutor, prima dată după trei ani.
Dar mi s-a agravat acneea,
iar fratele meu a avut acnee pe fond hormonal.
Apoi m-am decis să îmi doneze iubitul meu.
Nu are nicio afecțiune fizică,
dar are niște probleme psihologice.
Am luat pastilele de la el câteva luni.
Acneea a dispărut.
Dar în timp am observat că depresia era la cote mai mari decât oricând.
Am luat bacteriile pe care le are el
și mi-au exacerbat depresia pe care o aveam deja.
Am revenit la fratele meu ca donator.
Într-o săptămână, depresia a dispărut complet.
Îl bag la loc.
Lângă înghețată.
TMF presupune și riscuri.
Când primești un TMF, primești bacteriile bune,
dar le pot însoți și cele rele.
M-ar bucura să fie o soluție perfectă.
Dar gastroenterologii pe care îi știu sunt foarte circumspecți.
Am putea transplanta predispoziția la tot felul de boli.
Îi rog pe oameni să nu facă experimente pe ei înșiși
cu aceste terapii mai agresive.
Dacă un transplant de materie fecală
ți-ar reda senzațiile de foame și de sațietate, ai fi dispus să-l faci?
Da, dacă m-ar ajuta să-mi rezolv problemele.
Cu siguranță aș încerca.
Mă ofer drept cobai.
Fecalele altcuiva ți-ar putea salva viața.
Transplant de microbiotă...
Mi s-a părut al naibii de dubios,
dar toată discuția despre fecale m-a ajutat să înțeleg
că e normal să faci caca.
E ceva cotidian. O face toată lumea. De ce să nu discutăm?
Aduc vorba de asta și stăm la taclale despre caca.
Închid telefonul și mă întreb: „O fi fost aiurea?”
Înainte era aiurea. Dar acum, nu. E normal.
TMF e un instrument rudimentar.
Preferăm o abordare țintită,
cum ar fi un probiotic de precizie, care să aducă beneficii specifice.
Majoritatea probioticelor din comerț nu sunt organisme intestinale.
Nu sunt făcute să trăiască în intestine.
De obicei, sunt asociate cu laptele fermentat sau brânzeturile,
organisme de tip lactobacil.
Deci nu sunt făcute să se instaleze în intestine.
E ca și cum ai duce în junglă o plantă de apartament,
sperând inutil să crească deodată acolo.
Medicina modernă se axează mai mult pe tratarea simptomelor
decât pe problemele care au dus la ele.
De acum, vrem o abordare mai inteligentă
care să țintească microbii gastrointestinali
și să obțină efecte pozitive reale
care să elimine multe probleme înainte să apară.
Studiul microbiotei revoluționează medicina,
fiindcă poți fi propriul farmacist alegând pur și simplu alimentele adecvate.
Inspirat de descoperiri, un coleg a decis
să bea zilnic smoothie-uri din 60 de plante diferite.
Cu dieta obișnuită se observă că se află aici, în zona roșie.
Dar se mută în zona portocalie când bea smoothie-uri.
A durat câteva săptămâni, dar a trecut în cu totul altă zonă.
La finalul experimentului, după câteva luni,
va avea o microbiotă mult mai diversificată decât la început.
- Tu nu le bei? - Nu. Le-am gustat.
E o situație care necesită colaborarea dintre cercetători și maeștri bucătari
ca să nu rezulte doar ceva benefic, ci și ceva gustos.
Habar n-am ce înseamnă, dar nu-i nimic.
Bun, să începem!
SMOOTHIE CU 60 DE PLANTE
Salată roșie și verde avem.
Spanac avem. Varză roșie avem.
Tulpini de morcov avem.
Roșii, morcovi, dovlecei, niște avocado.
N-am mai amestecat până acum ridichi și curmale,
dar, cine știe, poate descopăr o nouă aromă pentru macarons.
Cât smoothie bea omul ăsta?
Am aici fructe și legume cât să-mi ajungă o săptămână.
Un pahar de apă.
Parcă aș face un experiment pentru școală.
O să pun tot ghimbirul.
Fiindcă nu ne mai săturăm de ghimbir.
Reacția mea inițială a fost: cine are timp să facă asta?
Pun o smochină întreagă. Îmi plac.
Rozul îmi pare extrem de benefic.
Antioxidanți.
Cartoful! Nu prea...
O să fie foarte...
Toate au un început.
O linguriță.
Cred că e gata.
Bun.
Cred că o să iasă o culoare foarte interesantă.
Nu arată rău. Bine, nici grozav.
Dar am băut smoothie-uri mai scârboase.
Miroase a verdeață.
Vai, ce dens e!
Are textură, nu glumă.
Sincer, nu e prea rău.
E în regulă. Are gust de ceva sănătos.
Cum l-ai perfecționa?
Aș elimina chestiile precum varza de Bruxelles,
cu gust prea pregnant.
Sau, dacă vrei s-o păstrezi, mai bine faci gazpacho.
Multe sucuri verzi pe care le consum ar fi mai bune
dacă le-ai pune cinstit sare,
oțet, și atunci bei gazpacho.
În teorie, sună minunat, dar cred că e nevoie de condimente.
E fantastic ce efecte poate avea mâncarea
și cum îți schimbă organismul ceea ce mănânci.
Ceea ce mănânci astăzi îți va influența microbiota în 24 de ore.
Regula mea este NM, numără mereu.
Numără mereu câte fructe și legume mănânci.
Dacă mănânci între 20 și 30 de fructe și legume diferite săptămânal,
cred că stai bine.
Vrei niște reguli simple, ușor de urmat?
Gândește-te la ce mâncau generațiile anterioare!
Legume, fructe, nuci, fasole,
chiar și alimente fermentate, pline de diverse tipuri de microbi.
Alimentele fermentate au fost primele probiotice.
Iei legume, adaugi sare, le lași la temperatura camerei
și în câteva zile obții un aliment fermentat delicios.
- Mă descurc perfect. - Da? Bravo, puiule!
Așa arată porumbul când nu e încă porumb?
Când e proaspăt, adică? Nu de-a gata, din magazin? Da.
- Uite și porumbul înăuntru! - Da.
Clar, eram derutată înainte.
Explicațiile științifice m-au ajutat să înțeleg
că nu e suficient să zici că ții dietă.
Trebuie să îți schimbi stilul de viață
și să faci zilnic câte ceva.
- Am tăiat și am clătit cartofii. - Bun.
Copiilor le plac întrecerile.
I-am pus să mă ajute ca la un concurs de gătit.
Îi iau la magazinul alimentar cu mine.
Apoi gătim.
Și așa petrecem mai mult timp împreună.
Ce faci?
Te ajut. Vreau să fiu maestru bucătar.
Serios?
Da. Vreau să gătesc zilnic. Mă fac maestru bucătar.
Am observat cum vorbesc oamenii despre corpul lor
și ce fel de relație au cu el.
Două ouă și două albușuri.
Nu există un aliment minune
sau un sfat suprem de urmat care să remedieze totul.
Mai degrabă trebuie să dezvolți o relație cu viscerele.
Vă descurcați de minune. Bateți palma!
Reconectarea se poate face prin știință, prin cunoaștere,
dar numai dacă înveți să simți, să intuiești.
Pastele carbonara întruchipează perfect mâncărurile care mă sperie.
De când vorbesc despre intestin,
mă simt mult mai relaxată, drept să spun.
Simt că știu ce rezistent, puternic și stabil poate fi acest organ
dacă îl tratez bine în general.
Esența e, mai degrabă, să-ți asculți corpul,
să dezvolți o intuiție a sa.
De-a lungul carierei mele, ceea ce m-a influențat
mai mult decât participarea la concursuri a fost hotdogul.
Bun, punem și avocado, susan sălbatic, ciuperci shiitake și usturoi.
Da! Ce gustos!
Vreau să creez un hotdog mai sănătos,
cu ingrediente japoneze sănătoase.
E bun.
E delicios!
E ceva nou. De mare succes.
Poți să mănânci ceva și să observi cum te simți.
După o oră și jumătate, două ore și jumătate,
când e preluat în sânge.
Tortul, cartofii prăjiți, chipsurile au gust bun în prima clipă
și vrei mai mult.
Dar ulterior o să simți oboseală, confuzie și așa mai departe.
O porție de orez cu legume n-o să pară la fel de apetisantă,
dar o să te simți mai echilibrat.
Sau poate nu, în cazul tău. Încearcă!
Îmi crește stima de sine știind că pot savura mai bine mâncarea.
Gândul că pot împărți un castron cu soțul meu
fără să mă pedepsesc ținând post
în ziua următoare
e îmbucurător.
Mamă, felicitări pentru porumb!
Să bem pentru talentul mamei la gătit!
- Bine. - Da!
La urma urmei, tot ce contează e cum te simți tu.
Ce crezi tu. Ce faci tu.
Altcineva nu contează.
Poate că e minunat pentru mine că organismul meu e diferit.
Organismul tău e adevăratul expert și ar trebui să îi dai atenție.
De când am aflat mai multe, sunt mândră de intestinele mele.
Aș putea spune chiar că simt loialitate față de ele.
Până și față de anus.
Nu e cazul să vorbim mereu despre fecale,
mai ales dacă nu avem chef.
Dar cred că trebuie să știți ceva despre ele.
De pildă, există șapte tipuri de scaune în funcție de consistență,
descrise frumos în Scara Bristol de apreciere a scaunului.
Tipurile 7 și 6 sunt scaune lichide.
Apar când digestia a fost deranjată de ceva precum o infecție.
Tipurile 4 și 5 sunt cele de dorit,
sub formă de cârnat sau șarpe, netede și moi.
Și apoi avem excrementele ca de capră,
care intră în zona constipației.
Deci consistența sau forma pot da informații importante.
Un fel de SMS de la intestine.
Așa că mai întoarceți-vă să vă uitați uneori!
Și prindeți aluzia!