Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Írán přijal na své území přes 5 milionů afghánských uprchlíků.
Afghánci nazývají Írán Zemí svých bratrů.
Amade, přidej topení!
Mohammade, polož to a běž pomoct Kásemovi nakládat.
Dobře.
- Náklaďák odjíždí za půl hodiny. - Dobře.
Rychle, nemáme moc času.
Mohammade, podávej mi ty přepravky.
Rychle, venku mrzne.
V ZEMI NAŠICH BRATRŮ
Kapitola I. - Mohammad Bodžnúrd, 2001
Tavit železo je poměrně snadné. Nesmršťuje se jako ocel,
a díky tomu je železo ideální stavební materiál.
Mahmúde, jakou mají železo a litina teplotu tání?
1371 a 1127, pane.
- Stupňů Celsia? - Ano, pardon.
Nematí, postav se.
Jaké existují druhy litiny?
No...
- Litina... - Bílá.
Litina bílá...
Šedá.
Litina šedá...
Tvárná.
Litina...
Kujná a tvárná.
Zítra tě znovu vyzkouším.
Můžete jít.
Tavit šeleso je fnadné!
Ftupňů Felsia!
Sítra tě vyfkouším.
Mohammade, dáš mi tu růži, co jsi skládal ve třídě?
Pro koho?
Dám ji svojí holce.
Žádnou nemáš!
Tahle růže to změní.
Mohammad by musel mít sto holek.
Je hezkej. Nepotřebuje růže!
Dejte mi pokoj.
Hej, chlapče!
- To volá mě? - Asi jo.
- Já? - Ano, ty. Pojď sem.
Dobrý den.
Nazdar. Jsi Afghánec?
To o tom musíš přemýšlet?
Jsem.
Ukaž mi legitimaci.
Nemám ji u sebe, ale studuju tady.
Nastup.
Jako ilegála by mě do školy nevzali.
Nastup do auta. Nezdržuj nás.
- Pane, prosím vás. - Nastup.
Rúzbahání, nechte si to potvrdit.
Pojďte za mnou.
Dokud si neprověříme váš status, pomůžete nám.
Pozor, místnost je zatopená.
Nadžafí, kluci vám pomůžou přenést dokumenty do nového archivu.
- Jak se jmenuješ? - Mohsen.
Dojdi si pro kolečko.
Ty vynos ten zadní regál.
Rychle.
A ty nabírej vodu do kýblu.
Karamí, pomoz mu.
Sundej si batoh.
Mohsene, pojď mi pomoct.
Skládej je pečlivě.
Běž.
Co děláš, sakra?
Nevadí. Nechte je vyschnout.
Kdo ho zatkl?
Myslím, že Nadžafí.
Dej mi to.
Běž jim pomoct nabírat vodu.
Copak vypadá práceschopně?
Víc Afghánců jsme nesehnali.
Vysvětli to kapitánovi.
Jak se jmenuješ?
- Mohammad. - Nech toho a pojď sem.
Vyprázdni tenhle regál.
Pospěš si.
Skládejte to pořádně.
Zeptáme se vedoucího archivu, jak máme postupovat.
Dobrý den. Pohov.
Jak dlouho to bude trvat, Nazarí?
Do konce týdne, pane.
- Zvládnete to do pondělní inspekce? - Ano, pane.
Co to máš s rukou?
Spadl jsem z lešení.
Proč jste ho zatkli?
- Neměl u sebe průkaz. - Pusťte ho.
Až příště zatknete mrzáka, pošlu vás všechny na 72 hodin do vazby.
- Je to jasné? - Ano.
Jestli budou dobře pracovat, pusťte je před setměním domů.
- Ano, pane. - Pokračujte v práci.
Nazarí, ať se tu nic neztratí.
- Samozřejmě. - Zpátky do práce.
Zastav!
V posledních dnech zesílily bombové útoky
v Badachšánu a Kábulu.
Svědkové hlásí i raketové útoky na města Zarandž a Kandahár.
Kofi Annan včera vyjádřil znepokojení
nad rostoucím počtem afghánských civilních obětí.
Útoky vyvolaly masivní vlnu afghánských uprchlíků
do Íránu a Pákistánu.
Bombardují Afghánistán.
Američani obsadili spoustu měst.
Tálibánci utíkají.
Cože?
Tálibánci utíkají.
A co lidi?
Všichni prchají, Hanije.
Vypněte to, když jíme.
Proč nejíš, Mohammade?
Nemám hlad. Jedl jsem ve škole.
Kdes byl tak dlouho?
Měli jsme dílny.
Vyrábíme stoly.
Kluk je šikovnej,
tak ho dřou z kůže.
Učí se řemeslo. Pak si vydělá spoustu peněz.
Kdyby měla Lejla papíry, učila by se švadlenou.
Káseme, šít se naučí kdykoliv.
Teď by se měla vdát a založit rodinu.
Dá-li Bůh.
Co ten její nápadník?
Hosejn je hodný muž.
Odjel za prací do Bandar Anzalí. Čekáme, až se vrátí.
Dá-li Bůh.
Kdy se oženíš ty, Káseme?
Nejdřív musím provdat Lejlu. Pak jsem na řadě já.
Dá-li Bůh.
Děkujeme, bylo to vynikající.
Rádo se stalo.
Kam jdeš, Lejlo?
Nakrmit psy.
- Pospěš si, je tam zima. - Ano, bratře.
Jestli nejíš, běž si dodělat svoje řádky.
Jsi pozadu.
Dokud to neuděláš, nepůjdeš spát.
Dobře, tati.
- Ahoj. - Ahoj.
Proč jdeš tak pozdě?
Čekala jsem, až Kásem usne.
- Opravil jsem ti ta cvičení. - Děkuju.
- Budeme se učit? - Ne.
Máš práci, nebudu tě zdržovat. Uděláme to zítra.
Zítra přijdu dřív.
Děkuju.
Našla jsi Rexe?
Ano, ale je zraněný.
Někdo ho asi praštil.
Potřebuje ošetřit?
Našla jsem něco v lékárničce.
Přinesu ti další přepravky.
Děkuju.
Kdy jsi šel domů?
Už se stmívalo.
- Ptali se tě na nás? - Ne.
Myslí si, že jsem jediný Afghánec.
- Co když na nás přijdou? - Nepřijdou.
Vypadáte jako Íránci.
Má pravdu. Snad nás tady nenajdou.
A i kdyby,
stačí mít u sebe průkaz.
Co říkal tvůj táta?
Neřekl jsem mu to.
Proč?
Co s tím může dělat?
Nechceš to říct řediteli?
Je po všem.
Nechte to plavat!
Už jsou zase tady.
Pojďte zpátky.
Mám průkaz. Nebojte se.
Říkám, že mám průkaz.
Běž napřed.
Já ho nemám.
Běž, Mohammade. My tě dojdeme.
Tady budete pomáhat. My si vás zatím prověříme.
Kdo z vás dělal na stavbě?
Vezmi si sekeru a běž k ostatním.
A ty začni rozebírat regály.
- Zvládneš to? - Ano.
Rúzbahání!
Jak dlouho se s tím budeš patlat? Přidej!
Zaseklo se to.
Co se zaseklo?
Ukaž.
Vzadu si podržíš matku a začneš povolovat šroub.
Takhle.
Jakmile povolí...
... můžeš ho vyšroubovat
rukou.
Chápeš to?
Pane?
Můžu jít domů dřív?
Mám něco důležitého.
To tu tak špatně vaří?
Dneska už víc jídla nedostanete.
Nebyli na vojně. Mají fajnový žaludky.
Vy sem půjdete párkrát,
ale já tu budu otročit 14 měsíců.
Bažante!
Já končím za dvacet dní.
Nechlub se, vole. O tom rozhodnu já!
Je tu někdo ženatý?
Pošli ty dva domů dřív.
Ano, pane.
Já jsem zasnoubený.
Pozdě. Máš smůlu.
Co když je kluk taky ženatej?
Byl by hezká ženuška!
Seďte.
Nazarí, pošlete čtyři chlapy do prádelny.
Ano, pane.
Rychle to dojezte, potřebuju odvézt.
Nasaďte si řetězy, sněží tam.
Ano, pane.
Ty, ty a vy dva půjdete po obědě do prádelny.
Ostatní, rychle dojezte. Za hodinu přivezou zbraně.
Pěkná práce.
Děkuju.
Není ti zima?
Nechci si ušpinit šaty.
V kterém jsi ročníku?
V prváku na střední.
V prádelně bys skončil pozdě večer.
Já tě pustím za hodinu nebo dvě.
Proč chceš odejít dřív?
Mám práci.
Máš přítelkyni?
Ne.
Asgharí!
Proč se nehlásíš?
Kapitán se ptá, kdo má dneska noční.
- Už jdu. - Dělej.
Říkám, dělej!
Go?
Go, went, gone.
I went to the beach yesterday.
Eat?
Eat, ate,
eaten.
She usually eat sandwich.
Eats . Na konci je "s".
Proč?
Je to třetí osoba jednotného čísla.
Správně.
Turn?
Turn, turned, turned.
I turned the table.
Neboj, to byl vítr.
Víš to jistě?
Ano.
Lie?
Lie,
lied, lied.
You lied about your school last night.
Take?
Kde jsi včera byl?
Už jsem to říkal.
V dílně.
Po dílnách bys měl oblečení plné pilin.
Kam jsi šel po škole?
Mohammade...
Nechceš mi to říct?
Proč mi to říkáš tak pozdě?
Ví o tom tvůj otec?
Ne. Já mu to neřekl.
Ať za mnou zítra přijde.
Neřeknete mu to?
Proč?
Protože s tím nic nenadělá.
Jenom se rozčílí.
Máte ty kopie?
Děkuju.
Dobře.
Uvidíme, co můžu dělat.
Běž si umýt obličej a vrať se do třídy.
Nadžafí!
Ano, pane?
Dej tomu klukovi pracovní hadry.
Až to dodělá, pošli ho do archivu.
Dobře.
Na.
Čisté jako nové.
Díky.
Poslyš...
Zacházíme tady s tebou špatně?
Ne.
Tak proč tady byl tvůj ředitel?
Já mu nic neřekl. Přišel na to sám.
Málem se před kapitánem podělal strachy.
Máš kliku, že tě mám rád.
Jinak bych tě okamžitě vyhostil.
Ještě něco?
Ne.
- Venku je špína, převleč se tady. - Ne.
Dívej se na mě, když s tebou mluvím!
Převlíkni se tady.
Nevíme, kdo má tenhle delikt na svědomí.
Ale lehko z toho nevyvázne!
Ať se ten hajzlík, co to spáchal, sám přizná.
Dokud nezjistíme, kdo to udělal,
dostanete všichni o stupeň horší známku.
Když se přizná, budu hodný.
Ale jestli ho vyhmátnu, čeká ho peklo.
Jestli někdo z vás viníka zná,
řekněte mi to hned.
Nečeká vás žádný postih.
Ale ten, kdo mi viníka zatají,
bude vyloučený ze školy.
Vyloučený!
Sádru bude mít šest týdnů.
Předepíšu mu nějaké léky.
Vyzvedněte je v lékárně.
Děkujeme, pane doktore.
Co to máš na obličeji?
Popral jsem se.
- To je všechno, pane doktore? - Ano.
Ať tu chvíli zůstane. Když nebude malátný, může jít domů.
Moradí, musím zpátky do školy.
Ty běž rovnou domů.
- Rozuměls? - Ano.
- Děkuju vám, pane doktore. - Na shledanou.
Tak jedem.
Dělej. Nebo chceš mít průser?
O DESET LET POZDĚJI
Kapitola II. - Lejla Bandar Anzalí, 2010
Jako třešeň v dubnu
má duše se rozvila v květ,
po kapsách plno poupat
a nemám je komu dát.
Větříčku plný citu,
mým směrem měl bys vát,
pak zbavím se květů,
do rána opadám.
Hosejne?
Hosejne, miláčku?
Proč jsi nechal stát pytle s cementem u vchodu?
Za chvíli přijede Behnám a rozčílí se.
Budou tady každou chvíli.
Hosejne...
Hosejne?
Panebože. Hosejne, slyšíš mě?
Hosejne, slyšíš mě?
Hosejne!
Otevři pusu!
Slyšíš, co ti říkám?
Otevři pusu, Hosejne...
Otevři...
Hosejne, ty mě neslyšíš?
Otevři pusu.
Otevři...
Otevři tu pusu...
Dobrý den.
Kde jsi tak dlouho, Lejlo?
Nezlobte se, byla jsem v kuchyni.
Zdravím, Lejlo. Jak se daří?
- Nech otevřená vrata. - Dobře.
- Prosím, vyndej věci z kufru. - Ano.
- Ahoj, Lejlo. - Zdravím, Faršíde.
- Jak se daří? - Dobře, děkuju.
- Pomůžu vám. - Tohle vezmu sama.
- Faršíde, pojď mi pomoct. - Už jdu.
- Jsem ráda, že jsme tady. - Já taky.
- Šup, šup. - Rozkaz!
Nedávej mi toho tolik.
- Negín, nenos to sama. - To je fajn.
Negín, pojedu nakoupit.
Dobře. Nezapomeň dřevo na oheň.
Ano.
Potřebuje někdo něco?
- My šampon. - My jsme v pohodě.
Cigarety!
- Všichni na tebe blikají! - Jezdíš jako šnek.
Proč jsou tady ty tvárnice?
Na opravu té zdi vzadu.
- To ještě nezačali? - Ne, teprve včera je přivezli.
- Proč tak pozdě? - Nevím.
Řekni Hosejnovi, ať je složí jinam.
Dobře, pane.
Lejlo!
Ahoj. Už jsou tady?
Ano.
- Kam běžíš? - Jdu se převlíknout.
Tatínek spí.
Převlíkneš se pak. Pojď mi pomoct.
Mami,
dneska při fotbale mi chtěl Amíralí podrazit nohu.
Ale já uhnul a on spadl na zem.
- Dal jsem gól a vyhráli jsme 3:0. - Jsi šikulka.
To je Behnám!
- Neříkej mu, že táta spí. - Dobře.
Dávej pozor.
- Bojíš se petard? - Můžu taky jednu odpálit?
Sám ne. Pak to uděláme na pláži.
- Platí? - Jo.
Co to má znamenat?
Hosejn ještě není doma?
Ne, je v práci.
Máme hosty!
- Zavolej mu, ať spěchá domů. - Dobře, zavolám.
- Jsi na řadě. - Teď budete zírat.
Už se vytahuje.
Ukážu vám, jak se to hraje.
Ticho.
Nesahej na to.
- Proč? - To je pravidlo.
Negín mi koupila letadlo!
- Hraju já. - Neběhej!
Pomalu.
Lejlo, mohla bys otevřít okno?
Samozřejmě.
To je dvojitá věž.
- Opravdu? - Sleduj.
Nestačila ti jedna věž?
Vidíte to?
Vždyť to spadne!
Tak sleduj.
Debile!
Už jste si vyhráli dost.
To je dobrá hra!
Ukliďte to.
- To nebylo fér. - Pojďte se napít.
Přijeli jste sem stavět věž, nebo co?
- Nastavte skleničky. - Prosím.
Na zdraví!
Ať se brzy potkáme v Torontu.
- Do očí! - Na zdraví!
Proč musíte odjet, sakra?
Mohla jsem se vám starat o dítě!
Dej pokoj.
O tebe se starám doteď!
Lejlo, drahoušku?
Ano, paní?
Tady máš šátek k Novému roku.
Mockrát děkuju.
Není zač.
A to je košile pro Hosejna.
To jste neměla.
Děkuju vám, pane!
Behnáme? Lejla ti děkuje.
Není zač.
Zkus si ho, ať tě vidím.
Mám práci. Nechci ho ušpinit.
- Nezlobte se. - To nic.
- Omíde, ještě tahle. - Dobře.
- Vy nejdete na pláž? - Přijdeme později.
Připrav postele pro hosty.
Ano, hned jak tohle dodělám.
Mami, nemám vzbudit tátu, aby nám pomohl?
Tatínek odpočívá. Za chvíli ho vzbudím.
Hosejn je doma?
Právě se vrátil ze stavby.
- Byl unavený. Šel si odpočinout. - A tak.
Omíde, odnes ten salát...
Bože!
To nic. Ne, Omíde!
Odnes Behnámovi to kuře. Běž.
- Nezlobte se. Nechápu, co se stalo. - Tím se netrap.
- Já to uklidím. - Pomůžu ti.
Máme vzít zítra Hosejna k lékaři?
Proč?
Takhle se chováš vždycky, když Hosejnovi není dobře.
Ne, kdyby se něco dělo, řekla bych vám to.
Tvrdě pracuje. Je vyčerpaný.
Udělejme to, dokud jsme v Íránu.
Byli bychom s Behnámem klidnější.
On k doktorovi nechce.
Ztrpčujete si život. Přines koště.
Nemocnice nebude chtít vidět povolení k pobytu.
Až zjistí, že nejsme pojištění,
začnou se vyptávat.
Může se do toho vložit i policie.
Měli byste z toho problémy.
Já nevím, Lejlo.
Jak myslíte.
Ať se Hosejn staví za Behnámem.
Dobře.
Řeknu Masúdovi, aby ho pak prohlédl.
Nedošly mu léky?
Ne, má jich dost.
To byli naši hosté?
- Co se děje? - Lekla se psa!
- Běž místo mě hlídat gril. - Dobře.
Šel jsem se vyčurat a najednou vyjekla.
Nechals ji samotnou? Víš, že se bojí psů.
Tihle jsou ochočení.
Stejně se jich bojím.
- Kde jsou? - Utekli.
Vyděsilas je. Vzali nohy na ramena!
Co když vlezou k nám na dvůr?
Proč by to dělali?
Určitě přijdou. Máme kuřátka!
Netrapte ji. Pojďme dovnitř a zavřeme bránu.
Můžou přijít i tak. Máme spadlou zeď.
- Lejlo, dej těm psům nažrat. - Ano.
Jinak nám nedají pokoj.
Pojďte se najíst. A tys nám slíbil, že budeš zpívat.
Behnáme, ta zeď měla být opravená před dvěma lety.
Stavební průtahy...
Upřímnou soustrast, sestřičko.
Ví o tom někdo?
Ne, zatím ne.
Počkej, až odjedou. Pak něco vymyslíme.
Káseme, budou tady týden!
Co mám dělat?
Hlavně ať to nikdo nezjistí.
Jestli přijede záchranka nebo policie,
tak vás s Omídem deportují.
Tomu se neubráníš.
Nemůžeš sem přijet?
Těžko seženu cestovní doklad.
Když přijedu načerno, deportují mě.
Časem to nějak vymyslím.
Ale nebude to hned.
Schovej tělo, dokud neodjedou.
Lejlo, slyšíš mě?
Lejlo?
Slyšíš mě?
To už budeme z Íránu pryč.
Co na té stavbě děláte?
Zatím pošlete dva dělníky sem.
Kam spěcháte? Klídek, ne?
Pojďte se podívat na ohňostroj.
Prosím.
Podáš mi olivy?
Ohňostroj už začal.
Řekneme sousedům, aby přišli k vodě?
Dobrý nápad. Bude to veselejší.
- Kde je Behnám? - Telefonuje.
Pojďte na břeh odpálit rachejtle.
Hned přijdeme.
Podej mi ten tác.
Omíde, vezmi to.
Behnáme, máš rachejtle v autě?
Ano, dojdu pro ně.
- Omíde? Pojď sem. - Jo.
Dojdi do auta pro rachejtle,
odnes je k vodě a počkej tam na mě.
- Lejlo, byl Hosejn dneska v práci? - Ano, pane.
Teď jsem mluvil s jeho šéfem. Stavba je už týden zavřená.
Takhle mi to řekl. Já nevím.
Mám ti věřit, že celý večer odpočívá?
Proč bych vám lhala, pane?
- Co to znamená? - Behnáme!
Počkej chvilku.
Tak řekneš mi to?
- Ale co? - Přece pravdu!
- Nekřič. - Tak jí něco řekni!
Uklidni se.
To je všechno, co řekneš?
Lejlo, je Hosejn v pořádku?
Nám to říct můžeš.
Hosejn...
Lejlo,
co se stalo?
Posaď se.
Co se děje, Lejlo?
Hosejna deportovali do Afghánistánu.
Jak je to možné?
Já ti říkal, že se něco děje.
Kdy?
Před čtyřmi dny.
Přišla jsem domů...
Tady nebyl
a telefon měl nedostupný.
Jeden náš známý říkal,
že Hosejna zatkli, když se vracel z nákupu.
Proč jsi nám nic neřekla? Mohli jsme něco udělat.
Já měla strach.
Že mě propustíte.
Neplakej, Lejlo. Nechceme tě propustit.
Zmínil se Hosejn, že tady pracoval?
Ne, ani slůvkem.
Víš jistě, že nebudeme mít potíže?
Ano, mluvila jsem s ním.
Kdyby něco řekl, jako první mám problémy já a Omíd.
Neplakej. Až sežene peníze, vrátí se.
Nezůstane tam.
Pojď si opláchnout obličej.
Neměl jsi čekat tam?
Na pláži je mrtvej pes.
Utopil se?
Ne, má suchou srst.
Víte jistě, že je mrtvý?
Masúde, podíváš se na něj?
Ale prosím tě!
Rozhodně nespí.
Ale proč umřel?
Šťouchni do něj.
Podle mě umřel.
Co teď?
Nemůžeme ho tu nechat.
Dáme ho na dvůr. Zítra uvidíme.
Teď?
Máš lepší nápad?
Já ho zakopu.
Sama? To nejde, Lejlo.
Co když je nemocný?
Ne.
Nedávno jsem jednoho psa zakopala.
Chudáci pijí vodu z řeky a pak je jim zle.
Tak opatrně.
Máme ti nějak pomoct?
Ne, pane. Ale nechte si Omída u sebe.
Omíde, pojď ke mně.
- V pořádku, Negín? - Ano.
Bojíš se i mrtvých psů?
Tak pojďte.
Co je s Lejlou?
Nic. Já ti to pak řeknu.
Pane, dej mu věčné odpočinutí...
Za chvíli ti bude líp.
Uzdravíš se.
Odpusť mi to.
Odpusť.
O DESET LET POZDĚJI
Kapitola III. - Kásem Teherán, Karadž - 2021
Číslo 48, místnost 2.
Číslo 52, místnost 4.
Číslo 60,
místnost 3.
Dobrý den.
Co si přejete?
Přišla mi obsílka z přistěhovaleckého úřadu.
Vaši legitimaci, prosím.
Tady.
Sundejte si roušku.
Děkuju.
Znáte důvod předvolání?
Ne. Ale před třemi měsíci jsem se přestěhoval.
Ještě jsem nenahlásil novou adresu. Není to ono?
Počkejte tady.
Pane Ischahí.
Pojďte za mnou, prosím.
Takže, pane Ischahí,
kde jste byl?
Ptali jsme se na vás vašich známých.
Omlouvám se. Nedávno jsem se přestěhoval do Karadže.
Ještě jsem nenahlásil novou adresu.
Ano.
- Nedáte si čaj? - Ne, děkuju.
- Je všechno v pořádku? - Díky Bohu.
Bohu díky.
Kolik máte dětí?
Dvě. Dceru a syna.
Pánbůh požehnej.
Žijí s vámi v Íránu?
Jenom dcera. Syn odjel před půl rokem do Turecka.
Kdy jste s ním naposledy mluvil?
Skoro před měsícem.
Proč se ptáte?
Pane Ischahí, přejdu rovnou k věci.
Syn vám neřekl celou pravdu.
Jak to myslíte? Nerozumím.
Hamed je...
... totiž byl členem íránských sil v Sýrii.
On je teď v Sýrii?
Byl.
Jak to, "byl"?
Před dvěma týdny došlo v Sýrii ke střetu.
Někteří naši hoši padli.
Bohužel byl mezi nimi Hamed.
To není možné. To je jiný Ischahí.
Kdybychom si nebyli jistí...
To je určitě omyl!
Hamed mi poslal fotky z Istanbulu. Podívejte...
Není třeba.
Podívejte...
Spousta našich afghánských bratrů, kteří narukovali,
to před svou rodinou tají.
Hamed nám nikdy nic netajil.
Před půl rokem odjel do Turecka. Vezl jsem ho na hranice.
Okamžik.
To je Hamedův mobil.
Je to tak?
Jak jste k němu přišli?
Před každou operací
musí hoši odevzdat mobil svým nadřízeným.
Takhle jsme zjistili vaše číslo.
Přijměte mou upřímnou soustrast.
Ať vám Bůh dá sílu.
- Taky jsem přišel o bratra v iráck... - Chci ho vidět.
Bohužel jsme mučedníky nemohli přivézt domů.
Ale slibuju, že do pár měsíců zorganizujeme převoz těl.
Mám pro vás ještě jednu důležitou zprávu.
Dobrý den. Momentálně nejsem přítomen.
Nechte mi vzkaz a já se ozvu zpět.
Táta
Dobrý den. Momentálně nejsem přítomen.
Nechte mi vzkaz a já se ozvu zpět.
Vypadá to dobře.
Děkujeme, Hanije.
Moc mu to sluší.
Omíde, je ti to pohodlné?
Vypadá v tom skvěle.
Děkuju, teto Hanije. Je to bezva.
Ale kalhoty jsou trochu volné.
- Cože? - Říká, že kalhoty jsou mu volné.
Upravím je.
Ať si pro ně Mohammad zítra přijde.
Stihneš to?
Určitě.
Zaberu i sako.
Děkujeme.
Rádo se stalo.
Už nebudeme zdržovat.
Zůstaňte chvilku.
Kásem přijde každou chvíli.
Ne, drahá. Už je pozdě.
Mohammad jde zítra do práce.
Tak se zastavte někdy o víkendu.
Bude tu i babička.
Moc mi chybí.
Tak na viděnou.
Přijdeme.
Na shledanou, teto.
Na shledanou, Hanije.
- Na shledanou. - Ahoj, Mohammade.
Ahoj.
Proč jdeš tak pozdě?
Tvá sestra odešla.
Bylo tam moc lidí. Čekal jsem dlouho, než jsem přišel na řadu.
Padl mu ten oblek?
Musí se upravit. Večer to dodělám.
Co chtěli, že to tak trvalo?
Tomu neuvěříš.
Čemu?
Chtějí
dát naší rodině íránské občanství.
Vážně? Proč teď?
Tiše, Marjam spí.
Ve zprávách nic nebylo. Co ti řekli?
Chtějí všem afghánským rodinám,
které tu žijí víc než čtyřicet let,
udělit íránské občanství.
Ceremoniál je příští týden.
Ale zítra musíme jít na úřad
na zkoušku přísahy.
Zavolej to Hamedovi!
Až po té zkoušce.
Pak mu zavolám.
Děti budou mít obrovskou radost!
Máma: Hamede, jak se máš? Mám pro tebe dobrou zprávu!
- Dobré ráno, tati. - Dobré ráno.
Co to je za rámus?
Nebuď nevrlý, že jsi zaspal.
- Jsou ti ty rukavice? - Ano. Děkuju.
Jsou bezva.
Hamedovy mi byly moc volné. Tyhle mi sedí.
Máma ještě spí?
Ano. Šila dlouho do noci.
Měla mi podepsat, že můžu zápasit.
A zapomněla si vzít večerní léky.
Já ti to podepíšu.
Přinesu to.
Když dneska vyhraju, postoupím do čtvrtfinále.
Vyhraješ.
To je národní soutěž?
Tati! Jenom regionální kolo.
Do národního kola postoupí vítězka.
Moje soupeřka je z páťáku.
- A je vyšší? - Je. Ale hubenější.
Tak si hlídej obrannou levačku.
Co jsem říkal?
- Abych si hlídala levačku. - Dobře.
Ty nepřijdeš?
Nemůžu. Musíme s maminkou něco zařídit.
Ale na finále přijdeš.
Určitě.
Řeknu ti včas datum. Aby ses nevymlouval.
Autobus! Rychle!
Dobré ráno.
- Marjam už šla? - Ano.
Můžeš si sednout?
Musím s tebou mluvit.
Nejdřív pojď sem.
Co myslíš?
Oblečení na ceremoniál.
Není čas ušít nové.
Musíme vybrat z toho, co je.
Podívej.
Já, ty,
Marjam,
Hamed.
Hezké.
Ale blíží se výročí smrti velikého imáma.
Nemáme jít radši v černém?
Máš pravdu.
Nachystám nám všem tmavé šaty.
Káseme?
Chci ti něco říct.
O Hamedovi.
Co?
Slib mi, že se na něj nebudeš zlobit.
Slibuju.
Hamed chce odejít do Evropy.
Jak to?
Bál se ti to říct.
Už tři měsíce má v Turecku dobrou práci.
Dobře mu platí.
Jakou práci?
To přesně nevím, ale říkal,
že za to, co vydělá, může brzy odjet do Německa.
Tam si najde něco lepšího.
A za pár let dostane německé občanství.
Mám strach,
že si nebude chtít přijet pro íránské občanství.
Hamed na tebe slyší.
Chci, abys ho přesvědčil,
aby se vrátil do Íránu pro občanství.
Pak by s námi možná zůstal.
Promluvím s ním.
Prosím tě, nepohádejte se.
Děkuju.
Cos mi chtěl říct ty?
Nevzala sis večerní léky.
To jsem zapomněla.
Mám ti je přinést?
Nemusíš.
Neboj se, budu v pořádku.
Ve jménu našich mučedníků a imámů.
Zdravím vás, bratři a sestry.
Vítejte.
Vítá nás.
Íránský lid i já sdílíme váš žal.
Jak už víte,
ceremoniál k udělení občanství se koná příští týden v pondělí
v 10:00 v této síni.
Dnes si společně vyzkoušíme,
jak to bude vypadat, až budete skládat přísahu.
Říká, že dneska
je to jenom zkouška.
Budeme skládat zkoušku
z íránských dějin a z ústavy.
Hlavní důvod, proč jsme se dnes sešli, je ten,
abychom vám, chrabrým matkám a otcům, poděkovali a vyjádřili úctu
za výchovu vašich loajálních a odhodlaných synů.
Statečných dětí,
které bojovaly ve jménu islámu a položily život za svou víru.
Chtějí nás uctít.
Za to, jak jsme léta přispívali k prosperitě Íránu.
Od té doby, co naši afghánští bratři přišli do Íránu,
prokázali mnohokrát svou bratrskou jednotu.
Jakmile se nepřítel pokusil zaútočit
na naši svatou islámskou republiku,
naši afghánští bratři svým íránským bratrům
ihned stáli po boku.
Je mou povinností vyjádřit vám vděk íránského lidu.
Jenom blábolí.
Držte se zpříma jako hrdí Íránci.
Jestli blábolí, tak si půjdu zapít léky.
- Mám jít s tebou? - Nemusíš.
Než začneme zkoušet vaši přísahu,
zhlédneme společně střihový film,
který natočilo Sdružení zahraničních mučedníků.
Pomodleme se.
Nepřítel na hlavní frontě zahájil protiofenzívu.
Když naši vojáci odpálili raketomety Kaťuša,
pomyslel jsem si:
jestli chcete podrobit zkoušce
zápal našich islámských bojovníků a hrdinů
a zakusit zhmotnění víry v jejich požehnaných duších...
Dobrý den. Momentálně nejsem přítomen.
Nechte mi vzkaz...
Proč jsi vyšel ven?
Ty jsi brečel?
Hamed...
není v Turecku.
Kde je můj syn?
Řeknu ti to, ale nejdřív...
Co?
Lásko moje...
Chci, abys věděla, že ať se stane cokoliv,
máme...
jeden druhého.
Přísahám, že se zcela a bez výhrad
vzdávám věrnosti národu i státu,
jehož jsem byl doteď občanem.
Od této chvíle
budu proti všem vnitřním i vnějším nepřátelům
bránit íránskou ústavu
a budu věrně ctít zákony Íránské islámské republiky.
Přísahám všemohoucímu Bohu,
že bude-li třeba,
vezmu do ruky zbraň
a budu bránit Írán.
Tyto závazky na sebe beru zcela dobrovolně
a bez jakékoli zlé vůle.
Kéž mi všemohoucí Bůh
ukáže správnou cestu.
Pomodleme se.
České titulky Natálie Nádassy Iyuno 2025