Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫אני אשאל שאלות.‬
‫חלקן על חוויות שעברת בקרבות.‬ ‫-אוקיי.‬
‫- ריאיון טרום-טיפול: ג'ו ה. -‬
‫- ג'ף ו. -‬
‫זה החלק הדפוק, נראה לי, הא?‬
‫- כריס מ. -‬
‫כשהיית בצבא, באיזו תדירות ירית על אויבים?‬
‫פעמים מרובות.‬
‫והאם ראית אנשים נפגעים בפועל?‬
‫כן, בטח.‬
‫ובאיזו תדירות הייתה סכנה שתרותק על ידי אש,‬
‫שישתלטו על העמדה שלך, תיפול למארב,‬ ‫תיפצע או תיהרג?‬
‫פעם עד פעמיים, שלוש עד 12, 13 עד 50,‬ ‫51 או יותר?‬
‫חמישים ואחת או יותר.‬
‫האם הבחנת במחשבות פסימיות או שיפוט עצמי?‬
‫בהחלט.‬
‫חרדה או לחץ?‬ ‫-בטח.‬
‫האם השתמשת בתרופות‬ ‫כדי להתנהל בחיי היומיום?‬
‫כן, כמו ציקלובנזפרין ואמביאן.‬
‫- רון ב. -‬
‫זרמו כמו נהר בצוותי אריות ים.‬
‫כשאני מסתכל במראה, אני לא רואה כלום.‬
‫אני רק רואה קליפה‬ ‫של מישהו שמנסה להעמיד פנים.‬
‫הרגשת עצוב או אומלל?‬
‫עצוב, כן.‬
‫האם מדי פעם אני חושב‬ ‫שלפעמים יהיה עדיף אם לא אתעורר?‬
‫בטח.‬
‫שיקרתי בשבוע שעבר כששאלת אם רציתי להתאבד.‬
‫רציתי.‬
‫האם אי פעם השתמשת בסמי הזיה?‬
‫לא.‬
‫- "כעת, כבר הורגלתי בסבל." -‬
‫- "התייסרתי רבות בגלים ובקרבות." -‬
‫"כעת מגיעה ההרפתקה הבאה."‬
‫- אודיסאוס, האודיסאה מאת הומרוס -‬
‫- בגלים ובקרבות -‬
‫מרקוס,‬
‫ספר לי על החוויה הראשונה שלך‬ ‫בטיפול עם חומרי הזיה.‬
‫בהתחלה, פשוט תהיתי מה קורה.‬
‫מתי זה יתחיל?‬
‫אז התחיל לי זמזום באוזניים.‬
‫פתאום, טסתי לחלקים שונים בחיים שלי.‬
‫חלפו במהירות הרבה תמונות של הכול.‬
‫רב סמל ראשון באריות הים,‬ ‫ג'ושואה ט. האריס, טבע בזרם נהר חזק‬
‫באפגניסטן במהלך אוגוסט 2008…‬
‫זה אבא שלי, שם.‬
‫כן.‬
‫זה אבא שלי.‬
‫התרופה מוציאה משהו שהיא רוצה שתראה,‬
‫ואתה לא יודע למה.‬
‫אבל היא תמיד מספרת סיפור.‬
‫במהלך הטיפול, הקאתי הרבה… במשך שעות.‬
‫המטפלת אמרה שהיא לא חושבת‬ ‫שב-20 שנים של מתן תרופות‬
‫היא ראתה מישהו סובל כל כך.‬
‫- מרקוס קאפון, לוחם אריות הים -‬
‫לא יודע אם זה היה טוב או רע.‬
‫התייחסתי לזה כתואר כבוד‬
‫כי היה לי הרבה חרא לעבד.‬
‫"אני רוצה להיות באריות הים‬
‫- אימוני אריות הים, קליפורניה -‬
‫"אני רוצה לגלח את כל השיער‬
‫"אני רוצה להיות באריות הים‬
‫"רוצו איתי, אם תעזו"‬
‫יש גלים!‬
‫אימוני אריות הים הם פיזית, מנטלית,‬
‫אחד מהדברים התובעניים ביותר בעולם.‬
‫לכן זה מושך הרבה אנשים.‬
‫התחלנו עם 175,‬
‫וסיימנו עם 23 מבין אלו שהתחילו.‬
‫עלה. כן.‬
‫תעלה אותו.‬
‫תחזור.‬
‫תחזור אל האור.‬
‫הרבה פורשים מאימוני אריות הים‬ ‫עם פציעות לכל החיים.‬
‫אבל מעולם לא היה לי ספק, לא חשבתי שאפרוש.‬
‫זו הגישה שלי מגיל צעיר.‬
‫הייתי חייב להצליח.‬ ‫הייתי חייב לזרוק טצ'דאון.‬
‫הייתי חייב לעשות הום ראן‬
‫כדי שיקבלו אותי, שיאהבו אותי.‬
‫בהחלט הרגשתי שאני חייב להראות‬ ‫ביצועים טובים כדי שיקבלו אותי במשפחה.‬
‫הייתי ילד גבוה ורזה שאחרים הציקו לו.‬
‫הבריון של בית הספר שבר לי את האף בכיתה ז'.‬
‫אז עברתי ממשקל 82 קילו, מטר תשעים ושלוש‬
‫לבערך 100 קילו.‬
‫הפסקתי לשתוק לאנשים אחרי זה.‬
‫- 1 במאי 2001 -‬
‫כשהגעתי לאימוני אריות הים,‬
‫המוטיבציה שלי בזמנו הייתה מדהימה.‬
‫אני צריך לרוץ 15, 20 ק"מ או לשחות 10 ק"מ?‬
‫"אוקיי. אז זה מה שאני צריך לעשות."‬
‫אם הייתי מסתכל במד המהירות,‬ ‫אנחנו מתקדמים במהירות של פחות מאפס.‬
‫לא נהרוג אותך.‬
‫זאת אומרת, לא בכוונה.‬
‫פשוט נעשה שכיבות סמיכה.‬
‫עד אין סוף.‬
‫אבא שלי היה באריות הים.‬
‫היו לו רגעים שבהם היה מדהים.‬
‫והיו לו רגעים שבהם היה סיוט להיות לידו.‬
‫אבא היה בצבא, ולא היה נוכח לתקופות ארוכות.‬
‫לא היה נוכח יותר מ-300 ימים בשנה.‬
‫הייתי הרבה זמן בבידוד.‬
‫צפיתי בהרבה טלוויזיה.‬
‫בגיל 17 טסתי לקליפורניה והתגייסתי לצי.‬
‫אנחנו שוכחים עד כמה אנחנו טיפשים בגיל 17.‬
‫- אבא שלי באריות הים -‬
‫זה היה בעיקר פיזי.‬
‫רק רצינו לדעת אם הם יכולים לעמוד בכאב.‬
‫גילינו, עם הזמן,‬
‫שצריך עמידות פיזית‬
‫אבל גם צריך רכיב של אופי.‬
‫וצריך לטפח את זה.‬
‫האם אתם חברי צוות טובים?‬
‫האם אתם חושבים על כולם‬ ‫ולא רק על עצמכם?‬
‫הייתי ילד לחוץ.‬
‫אבל ברגע שידעתי שיש אופציה‬ ‫להיות באריות הים, הייתי באובססיה.‬
‫מאותו רגע הייתי באובססיה.‬
‫- מאט -‬
‫שיחקתי משחקי מלחמה בתור ילד,‬ ‫גם אחרי הגיל שבו זה נחשב מקובל.‬
‫רק רציתי להיות ביער עם הסוואה ורובה צעצוע.‬
‫שנאתי את הלימודים. שנאתי הכול שם.‬
‫אז בתור הדפוק האנטיסוציאלי שהייתי,‬
‫מעולם לא הייתה לי מנטליות קבוצתית של קרבה,‬
‫וזה היה אתגר עבורי.‬
‫אבל כשקלטתי את העניין, זה היה גן עדן.‬
‫הייתם יכולים להציע לי‬ ‫את כל הכסף שבעולם כדי שאפרוש.‬
‫והייתי אומר,‬ ‫"זין. אני בדיוק במקום שמתאים לי".‬
‫מבינים? אני לא חושב שרוב האנשים‬ ‫מוצאים את זה בחיים.‬
‫ואני מצאתי את זה. זו הייתה אהבת חיי.‬
‫אנשים מדברים על האחווה,‬ ‫ורוב האנשים מעולם לא הרגישו אותה.‬
‫מבחינתי, זו המשמעות‬ ‫של להיות לוחם בצוות באריות הים.‬
‫- 11 בספטמבר 2001 -‬
‫קיבלנו עדכון חדשות.‬
‫מטוס התנגש במרכז הסחר העולמי.‬
‫נצא לעדכון בשידור חי‬ ‫של כתבת "1010 וינס", ג'ואן פליישר.‬
‫מה את רואה?‬
‫כשהתרחשו מתקפות 11 בספטמבר,‬ ‫הכניסו אותנו לחדר הטלוויזיה.‬
‫צפינו בזה בערך 30 שניות.‬
‫התרחש עכשיו עוד פיצוץ בבניין השני.‬
‫וזה אומר…‬ ‫-אלוהים!‬
‫נעבור לסיקור של איי-בי-סי.‬
‫הבניין השני‬ ‫במרכז הסחר העולמי התפוצץ עכשיו.‬
‫אתם צופים בסיקור מתמשך של איי-בי-סי.‬ ‫-אלוהים!‬
‫לא הבנו את זה.‬ ‫פשוט עדיין היינו באמצע האימונים.‬
‫כי לפני 11.9 לא היו הרבה התרחשויות.‬
‫לא ידענו מה זו מלחמה.‬
‫אני חושב שתמיד הייתה לנו פנטזיה‬ ‫שאנחנו כמו סופרמן.‬
‫נקים מארב, נהרוג את כולם, וזהו,‬
‫נציל את הנסיכה.‬
‫אבל אף פעם לא חושבים‬ ‫על הדברים הרעים האחרים. אף פעם.‬
‫שירות טכנאי סונאר, סמל ראשון‬ ‫מרקוס קאפון, צוות עשר באריות הים.‬
‫- 19 באוקטובר 2001 -‬
‫תוך זמן קצר הפכתי מסטודנטית שנה ב'‬
‫לאימא ורעיה‬
‫ועברתי לקורונדו, קליפורניה,‬
‫מהמערב התיכון עם תינוק קטן‬
‫ובעל שהיה מחויב מאוד למטרה החדשה הזו.‬
‫חשבתי שזה רק יהיה עניין‬ ‫של לתפוס את הטרוריסט הזה‬
‫ואנשים כמו מרקוס יעשו את זה.‬
‫ולדעתי, בתמימות, חשבתי,‬
‫כשהמשימה תסתיים, פשוט נהיה משפחה רגילה.‬
‫המלחמה באפגניסטן היא למעשה מצוד.‬
‫החיילים שיעסקו, או כבר עוסקים,‬
‫במצוד הזה הם אנשי הכוחות המיוחדים,‬ ‫ריינג'רס, גם אריות הים.‬
‫בפנטגון אישרו‬ ‫שיש לארה"ב צוותי כוחות מיוחדים‬
‫על הקרקע שמתאמים תקיפות אוויריות.‬
‫עכשיו כשאמריקה במלחמה בשתי ארצות רחוקות,‬
‫ייתכן שהמלחמה תתארך מעבר למה שצפוי‬
‫וחזוי נכון לעכשיו.‬
‫במחלקה שלי רצו להיות הראשונים באפגניסטן‬ ‫כי היינו מוכנים, היינו להוטים.‬
‫ככל שהמקום היה גרוע יותר,‬ ‫רצינו יותר ללכת לשם.‬
‫אלה הבריונים הכי גדולים,‬ ‫אז רצינו להכניס להם אגרוף באף.‬
‫מאטי היה במחלקה השנייה בצוות,‬
‫אבל אחת מהן הייתה אמורה לטוס לגרמניה,‬
‫והאחרת לאפגניסטן.‬
‫כן, הטלנו מטבע כדי להחליט‬ ‫מי ילך קודם לאפגניסטן.‬
‫אז כשהפסדנו, התעצבנו.‬
‫הם זעמו, וגם אני הייתי זועם. כן.‬
‫אז ניסינו להישאר רגועים,‬
‫אבל נתנו כיפים בשקט אחד לשני.‬
‫בקטע של, "אנחנו הולכים לאפגניסטן".‬
‫כשאומרים ללוחם אריות הים שהוא יילחם, שיט.‬
‫לא צריך יותר מזה.‬
‫אז מאטי והמחלקה השנייה‬
‫הוצבו באפגניסטן, ואותנו הציבו בגרמניה.‬
‫מה קרה אחרי זה?‬
‫- ג'לאלאבאד, אפגניסטן, 2005 -‬
‫- 28 ביוני 2005 -‬
‫מבצע "כנפיים אדומות".‬
‫זה היה מניין ההרוגים הכי גבוה בהיסטוריה‬ ‫של אריות הים מזה הרבה זמן.‬
‫צוות של ארבעה לוחמי אריות ים‬ ‫יצא למשימת סיור‬
‫בקונאר.‬
‫תנאי שטח קשים מאוד.‬
‫הם השתלשלו בחבלים,‬
‫והרבה דברים קטנים הצטברו‬ ‫ויצרו עבורם מצב קשה,‬
‫הם איחרו,‬ ‫הגיעו למקום שלא היו אמורים להיות בו.‬
‫וכל מה שהיה יכול להשתבש, השתבש.‬
‫- מבצע "כנפיים אדומות" -‬
‫זיהו אותם.‬
‫ואז הייתה היתקלות עם האויב.‬
‫אז הודיעו לנו.‬
‫היינו חלק מכוח התגובה המהירה.‬
‫ישבנו במסוק.‬
‫הלהבים התחילו להסתובב.‬
‫ופשוט חיכינו להמראה.‬
‫המיקום היה כל כך גבוה‬
‫שזה פגע בתפקוד של המסוק.‬
‫התוכנית הייתה להוריד אנשים מהמסוקים‬ ‫כדי להקל את המשקל,‬
‫להגיע, לחזור, לאסוף את היתר.‬
‫אז ירדנו.‬
‫פשוט חיכינו.‬
‫לאחד מהחבר'ה היה טלפון לווייני,‬ ‫והוא אמר, "חזור שנית".‬
‫ואז הוא פשוט הסתכל עליי.‬
‫הוא אמר,‬
‫"אחד מהמסוקים התרסק."‬
‫זה המסוק שהייתי בו לפני רגע.‬
‫זה היה אמור להיות אני.‬
‫מסוק הסי-אייץ'-47 התרסק מערבית לאסדאבאד‬
‫במהלך מבצע "כנפיים אדומות".‬
‫לפי דיווחים ראשוניים, ייתכן שההתרסקות‬ ‫נגרמה עקב אש אויב.‬
‫מצבם של החיילים עדיין לא ידוע.‬
‫טסנו בלילה למקום ההתרסקות.‬
‫היינו עם הריינג'רס.‬ ‫הם יצרו מתחם פעולה רחב.‬
‫ואז פשוט חיפשנו‬
‫כל היום וכל הלילה.‬
‫זה היה נורא.‬
‫יש בנו משהו.‬
‫אני תמיד קורא לזה "הלוחם" בראש שלי.‬
‫זה עוזר לך באימונים.‬
‫זה עוזר לך בסבבי השירות.‬
‫זה עוזר לך… בחרא של מצבים.‬
‫אתה מעבר לים,‬ ‫ואתה רואה חצי מהמחלקה שלך נהרגת.‬
‫זה מחזיק אותך, וזה הקול בראש שאומר,‬
‫"זה מה שתעשה", ואתה עושה את זה.‬
‫בגרמניה, בנות הזוג בבית עדכנו אותנו‬
‫הן אמרו, "אצל מישהי‬
‫הגיעו שניים לבית‬
‫במדי א'."‬
‫ואז זה התחיל… "אוי לא".‬
‫אני זוכר פעם שפשוט זרקתי את הטלפון.‬
‫ו…‬
‫פשוט התמוטטתי כי שמעתי על‬
‫עוד ועוד חברים שעבדתי איתם.‬
‫בלי יכולת לעשות משהו בזמנו.‬
‫זה היה מתסכל.‬
‫ואז עברתי מעצב לכעס.‬
‫- טקס החזרת הנופלים‬ ‫במבצע "כנפיים אדומות" -‬
‫בטקס החזרת הנופלים…‬
‫אחד הדברים הכי קשים שנאלצתי לעשות.‬
‫כל הארונות על המטוס.‬
‫אתה עולה דרך הכבש ויוצא מדלת המטוס.‬
‫אז עשינו את הטקס. ניגנו בחמת חלילים.‬
‫הגעתי לדלת,‬
‫הסתובבתי וחשבתי, "אין לי מושג מה לעשות".‬
‫אני לא יודע איך לרדת מהמטוס.‬
‫מבינים?‬
‫אנחנו לא אמורים לעזוב אותם.‬
‫- טקס הזיכרון לנופלים‬ ‫במבצע "כנפיים אדומות", יולי 2005 -‬
‫נשיא ארצות הברית גאה להעניק‬
‫את מדליית כוכב הכסף, מדליית הלב הסגול,‬
‫סרט ההשתתפות בקרב‬ ‫ואת מדליית המלחמה באפגניסטן‬
‫לאחר מותו לתותחן רב סמל דני דיץ‬
‫מצי ארצות הברית.‬
‫לא הכרתי את דני. לא פגשתי אותו.‬
‫אשתו, פטסי, הייתה האישה היחידה‬ ‫מבין כל ה-11 שעלתה לדבר.‬
‫היחידה.‬
‫וכשהיא דיברה, זה היה מרגש.‬
‫היא הייתה צעירה, בת 22, ופשוט רואים את זה.‬
‫החיים שלה הרגע הסתיימו.‬
‫דני, כשאני מדברת עליך, יש לי פרפרים בבטן,‬
‫כמו בערב הראשון שהמבטים שלנו הצטלבו.‬
‫אני זוכרת שהלכתי לאיבוד בעיניים הכהות שלך.‬
‫אני כל כך מצטערת שהיית צריך למות ככה.‬
‫אני רק מקווה שתוכל לעזוב את כדור הארץ‬ ‫ולהגיע לגן עדן‬
‫עם זיכרונות‬ ‫מהאהבה הגדולה שהייתה לנו במשך ארבע שנים.‬
‫הייתי נותנת את החיים שלי עכשיו‬ ‫רק בשביל עוד יום איתך‬
‫ונשיקה אחת אחרונה.‬
‫כשסיימתי תיכון,‬
‫התגייסתי לצי, ובהצבה הראשונה שלי,‬
‫שהייתה פה בווירג'יניה ביץ',‬
‫זה שינה את חיי.‬
‫הייתי בצי, אבל לא ממש ידעתי‬ ‫שיש את אריות הים.‬
‫מה זה לוחם אריות הים? לא שמעתי על זה.‬
‫ואימא שאלה אותי, "היי, עושים על האש".‬
‫"תרצי להצטרף?"‬
‫אני זוכרת שאמרה לי,‬ ‫"יש פה בחור נחמד מאוד".‬
‫קוראים לו דני, ו…‬
‫כשהגעתי, אימא הכירה לי אותו.‬
‫ו… אחרי זה מעולם לא נפרדנו.‬
‫זה היה פשוט מטורף.‬
‫זו הייתה אהבה יפה מאוד ותמימה.‬
‫אני מבטיחה לך שיום אחד אפגוש אותך שוב,‬
‫ונמשיך את סיפור האגדות שלנו‬
‫מהמקום שבו עזבת.‬
‫אני אוהבת אותך. תמיד שלך, אשתך,‬
‫גברת דיץ.‬
‫יש חבורת אנשים, בעיקר מאותה יחידה.‬
‫הם השבט.‬
‫ואז יש אירוע רב נפגעים.‬
‫פתאום, כמה אנשים כבר לא יחזרו הביתה.‬
‫מה נעשה?‬
‫טוב, נעלה חזרה על הסוס ונכסח.‬
‫זה מה שנעשה.‬
‫אין ברירה אחרת.‬
‫- צילומים מסבב השירות של מרקוס קאפון‬ ‫אפגניסטן, 2005 -‬
‫בפעם הראשונה שהגענו לאפגניסטן,‬ ‫יצאנו לשטח יומיים אחרי כן.‬
‫אור ראשון, תקיפה ישירה.‬
‫פשטנו על מתחם.‬
‫מסוקים, בלק הוקים.‬
‫הרוח מגיעה מכל כיוון.‬
‫הייתי פורץ.‬
‫פורץ נכנס דרך דלתות.‬
‫זה יכול להיות עם פטיש.‬
‫מטען נפץ קטן.‬
‫או מטען נפץ גדול מאוד.‬
‫זה כמו מכה חזקה בפוטבול כשנכנסים במישהו,‬
‫והאוזניים מצלצלות, ואתה חושב, "כן, מעולה".‬
‫באותו זמן, חברים קרובים שלי,‬
‫אני, רצינו ללכת להילחם.‬
‫אחרי "כנפיים אדומות", היה לנו חודש וחצי‬
‫או חודשיים להורדת לחץ או משהו כזה.‬
‫ומרקוס והיתר החליפו אותנו באפגניסטן.‬
‫הגענו לגרמניה‬
‫ואחד מהפסיכולוגים הגיע.‬
‫וכולנו היינו חייבים לדבר איתו.‬ ‫זו הייתה חובה.‬
‫אף אחד לא רצה. כולם אמרו, "זין על זה".‬
‫כולם בסוף היו איתו שעתיים. הוא היה מדהים.‬
‫אני רק זוכר שאמר לכולנו, "היי, תקשיבו".‬
‫"כשתגיעו הביתה, אל תקבלו החלטות גדולות."‬
‫"אל תתחילו מערכת יחסים."‬
‫"אל תסיימו מערכת יחסים."‬
‫"אל תעשו כלום‬ ‫כי אתם עדיין לא מעבדים את החרא הזה."‬
‫וכמובן, הגעתי הביתה והרסתי הכול.‬
‫חזרנו למחלקה והתחלנו באימונים לקראת הצבה‬
‫וזה היה… רעיון נורא.‬
‫לא הרבה אחרי שחזרנו להצבה,‬ ‫יצאנו למבצע והיינו בדרך חזרה.‬
‫ופשוט צחקתי.‬
‫אני לא זוכר מי היה במושב האחורי.‬
‫אני זוכר שאמר, "למה אתה צוחק?"‬
‫אמרתי, "זו הפעם הראשונה שהצלחתי להירדם‬ ‫אחרי חודשים".‬
‫לא הצלחתי למצוא פאקינג שנייה של שלווה…‬
‫בבית.‬
‫ומיד כשהגעתי לפלוג'ה,‬ ‫הצלחתי לישון כמו תינוק.‬
‫זה סוג של מוזר.‬
‫התחלתי בסבב השירות השני שלי,‬ ‫2007, חזרתי לעיראק.‬
‫מאטי רוברטס היה איתנו במחלקה,‬ ‫והיה לו מוניטין מעולה.‬
‫ואפשר היה לראות שהוא מחפש שוב משפחה.‬
‫ובהחלט ראיתי בו אח גדול.‬
‫הצוות שלנו היה כל מה שאי פעם רציתי.‬
‫זה כמו להגיע בדראפט לפטריוטס.‬
‫היו כל הנכסים, כל אנשי המודיעין,‬
‫כל מערכת תמיכה שאפשר לרצות לשימושך.‬
‫ואויבים ששווה לרדוף אותם.‬
‫זה נתן מוטיבציה.‬
‫התעוררנו כל יום‬ ‫ויצאנו מהמיטה עם תחושת שליחות.‬
‫במקביל, התחלנו להיות אדישים כלפי הסיכון.‬
‫- תמונות מסבב השירות של די-ג'יי שיפלי -‬
‫הייתי בכמה מצבים, גרועים מאוד.‬
‫כשיורים עליך ממרחק 200 מטרים, זה רע.‬
‫חמישים מטרים, זה רע.‬
‫מחמישה מטרים זה ישנה לך את החיים.‬
‫מישהו בתעלה זז.‬
‫כן, ראיתי.‬ ‫-הוא לפניך.‬
‫טוב.‬
‫יצאנו למבצע לילה אחד.‬
‫המטוס זיהה אנשים רצים לשדה.‬
‫ואמרו לנו לרדוף אחריהם.‬
‫הצמחייה הייתה עבותה.‬
‫וגבוהה. שני מטרים בחלק מהמקומות.‬
‫ומהמטוס מאיר עם אלומת ראיית לילה‬
‫על מישהו כדי שנראה אותו.‬
‫וכולנו מסתכלים על הקרקע.‬
‫צועדים צעד אחד.‬
‫מטר וחצי. כולם לוחשים. אנחנו מאזינים לקשר.‬
‫זה הטייס, והוא רואה אדם יחיד בשדה.‬
‫הוא רואה שאנחנו מתקרבים אליו.‬
‫מטר.‬
‫חצי מטר.‬
‫הלב על 120.‬
‫אני תכף משתגע מרוב שאני מפחד.‬
‫"אדם שלישי מימין, אתה עומד עליו."‬
‫אחת, שתיים, שלוש.‬
‫הוא לא שם.‬
‫וברגע מסוים, ג'יי שומע משהו.‬
‫אני זוכר שצעק, "היי".‬
‫היי!‬
‫ברגע שסיים לצעוק, "היי",‬ ‫הבחור ההוא פתח באש.‬
‫אז רצנו אל צמיג של טרקטור‬ ‫בערך 4.5 מטרים מאחוריי.‬
‫כמה מחבלים שעזבו את המתחם חזרו.‬
‫ועכשיו זה מכל הכיוונים.‬
‫אבל אני לא יכול להשיב אש‬ ‫כי אני לא רואה אף אחד.‬
‫המשקפת שלי עקומה, עף לי אבק לעיניים.‬
‫לא ראיתי כלום.‬
‫החובש נפגע.‬
‫רצתי, תפסתי אותו והתחלתי לפנות אותו אחורה.‬
‫ואז נפגעתי.‬
‫זה סובב אותי.‬
‫חשבתי שאיבדתי את הזרוע. חשבתי שהיא איננה.‬
‫כשהסרתי את המשקפת והסתכלתי,‬ ‫רק ראיתי את קצה החולצה שלי.‬
‫ולא הרגשתי כלום.‬
‫דיממתי הרבה, על בטוח.‬
‫ונכנסתי לפניקה לחצי שנייה.‬
‫חשבתי, "אני חייב לעוף פה".‬
‫הלוחם. במוח שלי.‬
‫זה ממש כאילו שהכניס לי סטירה ואמר,‬
‫"אם תנטוש אותו ותשרוד,‬ ‫בחיים לא תוכל להביט במראה".‬
‫אמרתי, "תקשיב. אגרור אותך כמה שאני יכול".‬
‫"אם אעצור, פשוט תמשיך."‬
‫תפסתי את כולם, משכתי אותם אל מאחורי הצמיג,‬
‫ופשוט התחלנו לעבוד.‬
‫ניסינו להשתמש בערכות עזרה ראשונה.‬
‫ניסינו לשים חוסמי עורקים.‬
‫מאטי דימם.‬
‫ניסיתי לשים חוסם עורקים על הזרוע של מאטי.‬
‫והוא צרח. אני זוכר שחיפש על הקרקע.‬
‫הוא חשב שהזרוע שלו נתלשה בגלל איך שהתהפכה.‬
‫הוא מסתכל על גדם.‬
‫אבל באותו זמן יורים עליך. כל הזמן.‬
‫בגלל שהוא היה כל כך קרוב,‬ ‫אם היית נשען,‬
‫הוא היה יורה בך.‬
‫הדבר היחיד שיכולנו לעשות זה לבקש אש סיוע.‬
‫אנחנו צריכים שתפתחו באש.‬ ‫אנחנו לא רואים אותו.‬
‫יש לנו פצועים. אנחנו צריכים שתפתחו באש.‬
‫אני זוכר שהטייס סירב.‬ ‫הוא אמר, "זה קרוב מדי. אי אפשר".‬
‫מוכן לביצוע, ירי קרוב…‬
‫ג'יי אמר, "אם לא תירו, כולנו נמות".‬
‫הוא אמר את קוד הנדב"ר שלו.‬ ‫ג'ולייט אלפא, תירו.‬
‫ג'ולייט אלפא.‬ ‫-רשאי אש. אש על שתיים.‬
‫שתיים חמוש!‬
‫טוב, זה היה ממש עליהם.‬
‫תן לי עוד ממש שם.‬ ‫-קיבלתי.‬
‫הזעקנו את המסוק, העלינו את כולם ונכנסתי.‬
‫המסוק הזה נראה כמו ב"בלאק הוק דאון".‬
‫פשוט דם וערכות עזרה ראשונה‬ ‫וכדורים ומחסניות‬
‫פשוט מפוזרים לכל הכיוונים.‬
‫פאק.‬
‫עברתי שיקום וניתוח אחרי ניתוח.‬
‫פיזית, החלמתי.‬
‫ככה לפחות חשבתי.‬
‫אבל רגשית, ממש התדרדרתי.‬
‫זה היה מטורף. זה היה נורא.‬
‫רופא אחד אמר לי,‬ ‫"יש לך פגיעת מוח טראומטית."‬
‫"לחלוטין יש לך פוסט-טראומה."‬
‫הוא אמר, "ההמלצה שלנו‬ ‫היא שסיימת את הקריירה".‬
‫אמרתי לו שאני רוצה להישאר,‬ ‫אבל אסיים בתור מדריך.‬
‫למרות שעדין הייתי בצי, האגו שלי השתולל.‬
‫הייתי אכול אשמה.‬
‫לפעמים הצטערתי שלא איבדתי את הזרוע.‬
‫כי היה קל יותר לקבל את זה.‬
‫מה החרא הזה עם המוח?‬ ‫מה החרא הזה עם פוסט-טראומה? ואט דה פאק?‬
‫לא רציתי לראות את די-ג'יי.‬
‫לא רציתי לראות את מרקוס. אף אחד מהם.‬
‫עכשיו… הלוחם בראש שלי הפך לרע.‬
‫הקול הזה אומר, "יא פחדן מזדיין".‬
‫"יא ותרן דפוק."‬
‫"הם שם והם עדיין נלחמים."‬
‫"ואתה יושב לך פה."‬
‫"מה הבעיה שלך?"‬
‫בראש שלי, האחווה הסתיימה.‬
‫חזרתי מזה.‬
‫שמתי לב לחרדה.‬
‫שמתי לב לדיכאון מיד.‬
‫ניסיתי להיות רגיל. ניסיתי לנרמל את זה.‬
‫אלה הדברים שקורים.‬
‫בגלל פגיעת המוח ואיבוד הזיכרון,‬ ‫הייתי פוגש מישהו,‬
‫לוחץ לו יד, אבל לא היה לי מושג מה אמר.‬
‫מיד הייתי שוכח איך קוראים לו.‬
‫סיפרת למישהו?‬ ‫-לא.‬
‫לא.‬ ‫-כמה זמן עבר עד שסיפרת?‬
‫חמש או שש שנים.‬
‫כל נשות החיילים שהסתובבתי איתן‬ ‫מהמחלקה של דני,‬
‫עכשיו לא היו לנו בעלים.‬
‫אז היה לנו אחת את השנייה.‬
‫והפכנו לחברות נפש.‬
‫פעם אחת הן יצאו לארוחה בעיר,‬ ‫ואחת מהן התקשרה אליי.‬
‫הן אמרו, "החבר'ה מצוות עשר חזרו".‬
‫"רוצה להצטרף?"‬
‫הן הזהירו אותי.‬ ‫"פטסי תהיה. סוף סוף תפגוש אותה."‬
‫"מגניב."‬
‫"יש לה פה גדול. תהיה מוכן."‬
‫"אני אהיה בסדר." אמרתי, "אהיה בסדר".‬
‫אני זוכרת לוחם אריות ים‬ ‫צעיר ושחצן שצץ משומקום…‬
‫לא ידע מי אני. מעולם לא פגשתי אותו.‬
‫והיא נכנסה בי במשך משהו כמו חמש דקות.‬ ‫זה היה מעולה.‬
‫ובסוף הוא ביקש את המספר שלי‬
‫והתחיל לכתוב ולהגיד, "אשמח שנצא לצוהריים".‬
‫ודבר הוביל לדבר.‬
‫פחדתי שהיא תחשוש אחרי דני.‬
‫לא חשבתי שהיא תעמוד בקשר‬ ‫עם עוד חייל, והייתי כן מאוד.‬
‫אני אמשיך לצאת לסבבים,‬ ‫ואני לא רוצה להפסיק.‬
‫ואם את לא מסוגלת, אני מבין.‬
‫זה לא משהו שרציתי לעבור שוב.‬
‫אבל הוא פשוט היה שונה, והוא פשוט היה…‬
‫היה בו משהו שנתן שוב תחושה של בית.‬
‫ואחרי כל כך הרבה שנים,‬ ‫הוא הצליח להצחיק אותי.‬
‫וזה משהו שהיה חסר לי.‬
‫היינו יחד כמעט שנה.‬
‫התכוונתי לבקר בקבר של דני בקולורדו.‬
‫והוא רצה להצטרף אליי.‬
‫הוא הוריד אותי בבית הקברות ונסע,‬ ‫נתן לי מרחב.‬
‫הוא בא לאסוף אותי, וכשנכנסתי למכונית,‬
‫הוא אמר, "היי, אכפת לך אם אלך לקבר שלו?"‬
‫"מעולם לא פגשתי אותו כשהיה בחיים.‬ ‫אני פשוט רוצה לחלוק כבוד."‬
‫- דני פי. דיץ הבן -‬
‫הוא ניגש לקבר שלו וכרע ברך.‬
‫וראיתי שהוא דומע, ואז הוא חזר למכונית.‬
‫חזרנו בערב חג ההודיה.‬
‫אירחנו חברים. אירחנו פה בני משפחה.‬
‫והוא כרע ברך והציע לי נישואים.‬
‫גיליתי שהוא רצה לנסוע‬
‫כדי שיוכל לבקש מדני רשות להתחתן איתי.‬
‫ופשוט הרגשתי‬
‫שאם יש בי איזו תחושת אשמה‬ ‫על זה שאני ממשיכה בחיים‬
‫ושאני בזוגיות איתו,‬
‫זה פשוט הבהיר לי שהוא האדם הנכון.‬
‫מ-2005 עד 2010, זו פשוט הייתה תקופה עמוסה.‬
‫כמות המבצעים שיצאנו אליהם‬
‫באופן כללי כקהילת מבצעים מיוחדים הייתה…‬
‫זה היה ענק. מאות משימות בחודש.‬
‫אז זה לא נפסק.‬
‫מרקוס התקרב מאוד‬ ‫להיעדרות של 300 ימים בשנה.‬
‫אז כשהוא היה חוזר, הוא בהחלט היה‬
‫יותר ויותר… מרוחק.‬
‫פשוט הרגשתי כאילו שהוא בכלל‬ ‫לא רוצה להיות בבית הרבה מהפעמים.‬
‫מתוך תחושה עמוקה של מסירות,‬
‫הרבה מהאנשים שיצאו לסבבי שירות‬ ‫לא היו מוכנים להפסיק.‬
‫ואני חושב שאחרי שנתיים‬
‫התחלנו לראות את ההשפעה‬ ‫של המחסור בזמני רגיעה.‬
‫מסוק צ'ינוק צבאי הופל הלילה מזרחית לקאבול,‬
‫נספו 30 חיילי ארה"ב ושמונה אפגנים,‬ ‫כל מי שהיו על הסיפון.‬
‫בין האמריקאים שנהרגו, 22 לוחמי אריות ים,‬ ‫רובם מצוות שש.‬
‫מספר ההרוגים המשיך לעלות, סבב אחרי סבב.‬
‫זה היה חסר תקדים.‬
‫ניקולס צ'ק היה רק בן 28.‬
‫הוא היה לוחם אריות הים…‬
‫דייוויד וורסן בן ה-27‬ ‫היה בוגר תיכון איסט קנטווד,‬
‫אדם שאהב את משפחתו…‬
‫לוחם אריות הים, רב סמל ראשון‬ ‫ג'ושואה טי. האריס טבע בזרם נהר חזק‬
‫באפגניסטן במהלך אוגוסט 2008. הוריו…‬
‫ג'וש האריס היה בהחלט‬ ‫אחד מהחברים הכי טובים שלי.‬
‫הוא היה בסיור.‬
‫הוא שחה והיה קשור בחבל,‬
‫החבל פשוט נקרע,‬
‫והוא פשוט נסחף בנהר.‬
‫מצאנו אותו רק אחרי 12 שעות.‬
‫זה היה 50 קילומטרים במורד הנהר.‬
‫לדעתי הוא הרגיש מידה מסוימת‬ ‫של אשמת שורדים.‬
‫הייתה הרבה הדחקה.‬
‫תופעה נרחבת של שימוש לא מבוקר בתרופות,‬ ‫לא רק אצלו.‬
‫התחושה באמת הייתה של רולטה רוסית.‬
‫הרגשתי שבכל פעם שהוא יוצא,‬
‫אולי הוא לא יחזור הביתה.‬
‫אני זוכר שהיינו מסיעים אותו למפקדה…‬
‫- קיידן קאפון, בנם של מרקוס ואמבר -‬
‫ואני זוכר שפשוט צרחתי.‬
‫צרחתי ובכיתי.‬
‫"בבקשה, אל תלך."‬
‫בסבב האחרון, קיידן ומגי בכו בהיסטריה,‬
‫וזה ממש הכאיב.‬
‫אז‬
‫הגיע הזמן להפסיק לתקופה כדי לטפל במשפחה.‬
‫המכתב הזה נכתב ב-2013‬ ‫כדי לקבל פרישה על רקע רפואי.‬
‫"בקרוב אפרוש אחרי 12 וחצי שנים‬ ‫של שירות בצי‬
‫כשכל הקריירה שלי הייתה בצוותי אריות הים."‬
‫- 200 משימות של לחימה ישירה -‬
‫- שני כוכבי ארד -‬
‫- קרבות קשים -‬
‫- יכולתי לעשות יותר -‬
‫"מצבי המנטלי התדרדר."‬
‫"ניסיתי להסתיר את זה בשנתיים האחרונות,‬
‫אבל התבהר עד כאב לאנשים הקרובים לי‬
‫שאני אכן מתקשה בהיבטים רבים בחיי."‬
‫- אני צורך כמויות גדולות של אלכוהול -‬
‫- דריכות יתר -‬
‫"הוצאתי את האקדח שלי מהכספת אינספור פעמים‬
‫רק כי מישהו צלצל בפעמון הדלת."‬
‫"איבדתי קשר עם חברים קרובים רבים."‬
‫"המזג שלי תנודתי. אני מתעצבן בקלות,‬
‫ואני במאבק מתמיד‬
‫עם חרדה, סיוטים, דיכאון."‬
‫"יחד עם כל זאת, אני גאה מאוד‬
‫בקריירה שבחרתי ב-13 השנים האחרונות."‬
‫"מ. קאפון."‬
‫חששתי לגבי‬
‫איך שיתפקד מחוץ לצוותים,‬
‫אבל גם ניסיתי להיצמד לכל תחושת נורמליות.‬
‫אז אבא שלי פרש מהצבא.‬
‫אמרו, "נעבור לטקסס".‬
‫"נהיה יחד כמשפחה. הכול יהיה מעולה."‬
‫מהר מאוד נראה לי שכולנו הבנו‬ ‫שזה פשוט לא המצב.‬
‫- 1 במאי 2001 -‬
‫כשנפרדים מהשבט,‬
‫מחפשים כל מה שאפשר כדי למלא את החלל.‬
‫אני משועממת אז פשוט רציתי לצלם סרטון.‬
‫קדימה.‬
‫התחלתי לשתות הרבה.‬
‫קיבלתי מרשם לנוגדי דיכאון.‬
‫אני זוכר שהשלכתי ספלים‬ ‫על חלונות ופשוט מתחרפן.‬
‫הוא מעולם לא הרביץ לי, אולי דחף אותי,‬
‫אבל היה לו מבט כזה, וכשהמבט הזה היה מופיע‬ ‫כולם ידעו‬
‫לזוז לו מהדרך.‬
‫זה אבא שלי, ממש שם.‬
‫נצטרך להיות שקטים.‬
‫אני זוכרת שפעם אחת‬
‫ניסיתי לחצוץ בין שניהם,‬
‫וקשה לי לדמיין את הפחד‬
‫שקיידן הרגיש,‬
‫כשרודפת אחריו המפלצת הזו שהערצת כל החיים.‬
‫הסתבכתי בצרות בבית הספר,‬
‫השתמשתי בהרבה סמים.‬
‫המשפחה הייתה שם בשבילו.‬
‫הוא היה זה שחזר מהמלחמה.‬
‫מה שאנחנו עברנו מעולם לא היה חשוב‬
‫כמו מה שהוא עובר.‬
‫חשבתי שהמצב של אמבר והילדים ישתפר פי אלף‬
‫אם לא אהיה פה.‬
‫אני חוזר הביתה וזה גורם… כל מיני בעיות.‬
‫לכולם.‬
‫הילדים לא רוצים להיות איתי.‬ ‫אמבר לא רוצה לדבר.‬
‫החיים שלהם היו הרבה יותר טובים‬ ‫אם לא הייתי חי.‬
‫לילה אחד,‬ ‫מרקוס צפה בסרטים ישנים מאימונים.‬
‫והלכתי לישון.‬
‫ובחמש לפנות בוקר נכנסתי‬
‫ומרקוס יושב שם עם בקבוק ויסקי ריק‬
‫ואקדח טעון.‬
‫ו…‬
‫הוא הרים אותו ואמר, "עופי ממני".‬
‫- צי ארצות הברית -‬
‫מרקוס פנה למחלקה לחיילים משוחררים.‬
‫הוא עבר בדיקות שינה.‬
‫הוא עבר בדיקות דימות.‬
‫הוא עבר בדיקות פסיכולוגיות.‬
‫שום דבר מזה לא עבד.‬
‫הוא נטל עשר תרופות.‬
‫הוא לקח משהו לשינה, לערנות,‬ ‫לריכוז, לאנרגיה,‬
‫לסיוטים, לדיכאון, לחרדה.‬
‫הוא לקח את התרופות.‬
‫הוא הלך לטיפול פסיכולוגי.‬
‫כל מה שאמרו לו לעשות.‬
‫ומצבו בעצם החמיר.‬
‫- פגיעה בינונית בזיכרון -‬
‫השגתי את התיק הרפואי שלו ומצאתי חוות דעת‬
‫שבה מרקוס אומר,‬
‫"אני הרבה פעמים שוכח‬ ‫שמות של אנשים בעבודה."‬
‫וזה הדהים אותי.‬
‫הייתי נואשת בשלב הזה.‬
‫שיניתי גישה לגמרי.‬
‫התחלתי להתמקד בטיפולים אלטרנטיביים.‬
‫- הרנסנס הפסיכדלי -‬
‫אשתו של לוחם אחר באריות הים‬ ‫פנתה אליי ואמרה,‬
‫"לדעתי יש משהו‬ ‫שאולי תרצי לבדוק בשביל מרקוס."‬
‫כמובן, זה נשמע לי זר לחלוטין.‬
‫אנחנו יודעים על איבוגאין ואיבוגה‬
‫בעולם המערבי כטיפול להתמכרות‬
‫במשך 50, 60 שנים.‬
‫כוהני הבוויטי בגבון‬
‫משתמשים בחומר הזה במשך מאות שנים‬
‫כטקס מעבר של ריפוי רוחני.‬
‫איבוגאין מופק מקליפת שורש‬ ‫של שיח שגדל בגבון, אפריקה.‬
‫ו-5-MeO-DMT‬ ‫מופק מהארס של קרפדת המדבר הסונורי.‬
‫הטיפול באיבוגאין מאתחל פיזיולוגית‬
‫את מערכת העצבים.‬
‫- טיפול ב-5-MeO-DMT -‬
‫והסם מהקרפדה מאפשר לשחרר את כל‬
‫מה שהאיבוגאין מציף.‬
‫- פרוטוקול איבוגאין ו-5-MeO-DMT -‬
‫- במה מטפל איבוגאין -‬
‫כפרוטוקול טיפול ברצף,‬
‫נמצא ששימוש באיבוגאין‬ ‫ו-5-MeO-DMT הוא יעיל מאוד‬
‫בטיפול בטראומה.‬
‫אבל שניהם לא חוקיים בארצות הברית,‬ ‫אז מרקוס היה צריך להגיע‬
‫למקסיקו בשביל ההזדמנות הזו.‬
‫וכשהעליתי את האפשרות בפני מרקוס,‬ ‫הוא אמר, "זה לגמרי מטורף".‬
‫תרופות פסיכדליות?‬
‫מה? כמו טימותי לירי וודסטוק וכל זה?‬
‫אנשים רוקדים עם פרחים בשיער?‬ ‫אני לא מבין דברים כאלה.‬
‫- סרט חינוכי, 1967 -‬
‫אתם מביטים בנוסע שקנה כרטיס‬
‫לטיול מיוחד מאוד.‬
‫המחיר?‬
‫כמה דולרים והשפיות שלו.‬
‫רק ידעתי מה שלימדו אותי כילד.‬
‫סמים פסיכדליים משמשים להנאה והם ממכרים.‬
‫אתה תשתגע.‬
‫תטגן לעצמך את המוח.‬
‫וזה אמור להציל את הלוחמים הקשוחים שלנו?‬
‫בגלל שגדלתי בבית נוצרי שמרני מאוד,‬
‫חשבתי, "זה כישוף וודו?"‬
‫"זה יפתח שערים אל האפלה?"‬
‫זה הבעית אותי.‬
‫- וירג'יניה ביץ', וירג'יניה -‬
‫חזרתי מסבב שירות ב-2012.‬
‫שנת 2013 הגיעה.‬
‫לולה נולדה במאי.‬
‫יצאתי לסבב שירות ב-15 במאי.‬
‫נפצעתי קשה בסבב הזה.‬
‫- רישום כרונולוגי של טיפולים רפואיים -‬
‫עור התוף התפוצץ.‬
‫דיממתי מהאוזניים, מהאף.‬
‫- פגיעת הדף -‬
‫המון בעיות של זעזועי מוח,‬
‫- רעידות ביד ימין -‬
‫פיצוצים קרובים אליי,‬
‫ופשוט הצטברו‬ ‫המון פציעות אורתופדיות בשלב הזה.‬
‫נכנסנו לבית חולים צרפתי‬ ‫והכניסו אותי לאיזו מכונה,‬
‫והייתה לי המטומה‬ ‫בחלק האחורי של המוח בגודל הזה.‬
‫שחורה לגמרי.‬
‫כאבי הראש היו ממש קשים,‬
‫והם נגרמו מאור, פוטופוביה.‬
‫אם היו מאירים לי עם פנס בעיניים,‬ ‫הייתי מקיא.‬
‫נחתתי בווירג'יניה ביץ'.‬
‫נכנסתי ואמרו, "היי, ברוך הבא הביתה".‬
‫"הינה ילדה בת ארבעה חודשים."‬
‫אני לא יודע לעשות כלום. אני חסר תועלת.‬
‫ואני לא זוכר את השם שלה.‬
‫היינו בארוחת ערב סביב השולחן, ואכלנו,‬
‫אבל הוא לא אמר הרבה.‬
‫חשבתי שזה דיכאון של סיום סבב שירות.‬
‫אולי פשוט בגלל החזרה הביתה.‬
‫אולי זה היה יותר מדי.‬
‫בסוף הוא הרים מבט עם עיניים דומעות,‬
‫והוא פשוט אמר,‬ ‫"כמה זמן אנחנו אוכלים ארוחת ערב?"‬
‫אני כבר סיימתי לאכול.‬ ‫אמרתי, "אנחנו פה לא מעט זמן".‬
‫הוא פשוט הביט בי וברח מהחדר ו…‬
‫מילולית נכנס לתנוחת עובר בחדר האורחים,‬ ‫בכה, מירר בבכי.‬
‫הם לא רוצים להראות חולשה.‬ ‫לא אמורים לעשות את זה.‬
‫אתה לא אמור להיפתח או לתקשר לגבי זה.‬
‫אתה פשוט אמור… להמשיך הלאה.‬
‫- תמונות מסבב שירות של די-ג'יי שיפלי -‬
‫המשכתי עוד ארבעה, חמישה חודשים,‬
‫ועמדנו לצאת למבצע שדורש הרבה פריצות.‬
‫המפקד שלי בזמנו הסתכל עליי ואמר,‬
‫"אני לא חושב שאתה צריך לבוא למבצע הזה."‬
‫"למה שלא תישאר ותירגע קצת?"‬
‫אמרתי, "לא".‬
‫הוא אמר, "אנסח את זה ככה".‬
‫"אתה פאקינג לא בא."‬
‫ואחרי חמישה ימים הייתי ב"נייקו".‬
‫זו מרפאת שיקום מתקדמת מאוד.‬
‫פציעות אורתופדיות קשות,‬ ‫אבל בעיקר ענייני מוח.‬
‫בודקים אותך מכף רגל ועד ראש,‬ ‫כל מה שבין-לבין,‬
‫במשך ארבעה שבועות.‬
‫- הערכה מקיפה וטיפול‬ ‫לבריאות פיזית/פציעת מוח טראומטית -‬
‫- מדווח על קשיים של דריכות יתר‬ ‫והימנעות מקהלים,‬
‫ותחושות דז'ה-וו עוצמתיות‬ ‫כשמטייל עם הכלבים בשדה עם צמחייה גבוהה‬
‫כי זה מזכיר לו פעילות מסבבי שירות. -‬
‫והם מתחילים לתת לך תרופות, ומצילים אותך.‬
‫- תרופות נוכחיות -‬
‫הייתי צריך את הכלים האלה‬ ‫כדי להמשיך לחסום רגשות עד הפרישה.‬
‫היינו חוזרים משם, מרגישים מעולה,‬ ‫עולים על ציוד ויוצאים שוב.‬
‫היינו יוצאים לעוד ארבעה סבבים.‬
‫כל מה שקראתי על איבוגאין נשמע נורא.‬
‫היו הרבה סיפורים אישיים של אנשים שהגיעו‬
‫למקומות הכי עמוקים ואפלים בגיהינום‬
‫במסע של 12 שעות.‬
‫אני זוכר אפילו שרבנו בגלל זה.‬
‫אמרתי לאמבר, "זה מטורף. מילולית מטורף".‬
‫זה היה הדיון בערך שנה.‬
‫יש לנו ילדים שמסתכלים,‬ ‫ואי אפשר להמשיך ככה.‬
‫אז פשוט אמרתי לו,‬
‫אתה חייב לנסות את זה או שאקח את הילדים‬
‫ואעזוב.‬
‫אני מרגיש כאילו שניסיתי הכול.‬
‫אז אני חושב שתעשו כל דבר‬
‫במצב כזה נואש.‬
‫הוא היה בהמון מרפאות לטיפול במוח‬ ‫ועשה המון דברים.‬
‫חשבתי שזה סתם בולשיט. זה חסר משמעות.‬
‫שמעתי את זה מיליון פעמים.‬
‫- גבול בינלאומי, 5 ק"מ -‬
‫הפרוטוקול במקסיקו הוא קודם לקחת איבוגאין.‬
‫- אמביו, קליניקה פסיכדלית -‬
‫ואחרי יומיים, לוקחים 5-MeO-DMT,‬
‫שנקרא גם "הקרפדה".‬
‫המטפלת שלי הייתה שם, רופא מיון, אחות.‬
‫הכוונות שלי באותו לילה היו פשוט…‬
‫רק רציתי להיות שלם שוב.‬
‫המוזיקה התחילה.‬
‫נשענתי לאחור במיטה ופשוט חיכיתי.‬
‫חיכיתי בלי מושג לגבי מה שעומד לקרות.‬
‫אני רק זוכר שבשלב מסוים היה פשוט‬
‫זמזום רועש, כמעט כמו של מסור חשמלי,‬ ‫וכאוס מוחלט.‬
‫פשוט חוטפים בעיטה בביצים‬ ‫ועוד בעיטה בביצים,‬
‫ואי אפשר לברוח מזה.‬
‫תמונות רצו, כמו טריפת קלפים.‬
‫פשוט אלפי תמונות, במהירות.‬
‫ראיתי דברים מהילדות.‬
‫וראיתי תמונות של אבא שלי.‬
‫אולי משהו קרה סביב זה.‬
‫אולי היה אירוע.‬
‫ואז ראיתי תמונות של ג'וש.‬
‫לא דיברתי על זה,‬ ‫אבל אני הייתי אמור לחצות את הנהר.‬
‫אני הייתי אמור להיות זה שמחפש‬
‫מקום לחצות בו, אבל לא הייתי שם.‬
‫זה בהחלט הכביד על התודעה שלי,‬ ‫על הנשמה שלי.‬
‫אבל ראיתי אותו, הפנים המחייכות האלה,‬ ‫שיער מתולתל.‬
‫זו הייתה תמונה שמחה. כאילו שהוא בסדר.‬
‫יכולתי לראות רגעים קשים מהחיים שלי‬ ‫מזווית אחרת.‬
‫וזה גרם לי להבין ששום דבר מזה לא באשמתי.‬
‫העול התחיל לרדת ממני.‬
‫הרגשתי כאילו שהמוח שלי‬ ‫עובר איחוי כמו דיסק במחשב.‬
‫כל החומות שאתה מקים,‬ ‫השיריון שלבשת, הכול נעלם.‬
‫האגו נעלם,‬
‫ואתה פשוט גרסה טהורה של אדם‬
‫שפשוט אוהב הכול.‬
‫הרגשתי מרומם, הרגשתי קל.‬
‫הרגשתי כאילו שזה יום חדש.‬
‫- סן דייגו, קליפורניה -‬
‫כשאבא חזר, אני לא ממש יודע איך לתאר את זה.‬
‫הייתה בו הרבה יותר שלווה.‬
‫המבט בעיניים שלו היה…‬
‫הן היו פחות מתות.‬
‫במשך תקופה ארוכה, כשהיית מביט בו‬ ‫היית מסתכל דרכו.‬
‫כשכולנו ראינו שאבא שלי משקיע מאמץ,‬
‫כולם התחילו לעבוד על עצמם.‬
‫המשפחה שלנו התחילה שוב לתפקד‬ ‫כשהמצב שלו התחיל להשתפר.‬
‫אחרי החוויה עם האיבוגאין, כשראיתי את אמבר,‬
‫הדבר הראשון שאמרתי לה היה,‬
‫כל החברים שלנו שאנחנו שומעים שהם סובלים,‬
‫צריך להכיר להם את זה ולרפא אותם.‬
‫ככה זה התחיל.‬
‫- אוניברסיטת סטנפורד -‬
‫נפגשתי עם מרקוס ואמבר.‬
‫ביליתי 30 דקות בשיחה עם מרקוס.‬
‫דיברתי עם אדם צנוע, מתחשב מאוד,‬
‫שנראה רגיל מאוד, מבחינתי.‬
‫ואז אמבר סיפרה לי‬ ‫שהוא לא היה מסוגל להחליף נורה‬
‫לפני שהלך לטיפול במקסיקו.‬
‫אז ממצב ממש גרוע הוא חזר להיות… נורמלי.‬
‫זה מה שתפס אותי.‬
‫זה אחד מהרגעים האלה ברפואה‬
‫שבהם אתה חייב את האומץ לקפוץ.‬
‫מבחינת חיילים אחרים ביחידה שלך,‬ ‫באחוזים, כמה מהם לדעתך‬
‫נהרגו בקרבות, נפצעו או נעדרים?‬
‫בערך 25 אחוזים, 30 אחוזים.‬
‫בשבוע טיפוסי, למשך כמה זמן‬ ‫אתה מרגיש שאתה מנותק מאחרים?‬
‫פשוט לא מתעניין, לא מעורב?‬
‫כל יום. כן.‬ ‫-כל יום?‬
‫סוג של כל הזמן.‬
‫אתה מרגיש אשמה?‬
‫- ריאיון טרום-טיפול: הרברט ד. -‬
‫אני חושב.‬
‫טוב, אני בטוח.‬
‫זה יהיה הניסוי הנוירולוגי הראשון‬ ‫עם איבוגאין בבני אדם.‬
‫המטרה היום היא לבחון את השימושיות‬
‫לטיפול במחלות נוירולוגיות פסיכיאטריות‬
‫שמהן סובלים חיילים.‬
‫הרבה חיילים נחשפים לפיצוצים מרובים.‬
‫במלחמות מהתקופה האחרונה בעירק ואפגניסטן,‬ ‫פציעות מוח טראומטיות הן נפוצות.‬
‫- מספרי פציעות מוח טראומטיות בעולם -‬
‫האם תחושות האשמה והבושה‬ ‫קשורות למה שעברת בצבא?‬
‫כן.‬ ‫-אוקיי.‬
‫יש לי הרבה בעיות עם…‬
‫עם הכיוון שאליו לקחתי את החיים שלי‬ ‫בצוותי אריות הים.‬
‫כאבי הראש שלך,‬ ‫תזכיר לי שוב באיזו שנה התחילו.‬
‫2007.‬ ‫-2007.‬
‫כן.‬
‫זה בדרך כלל…‬
‫כרגע זה בחצי מהראש.‬
‫הצד הזה בראש שלי כל הזמן כואב.‬
‫טוב.‬ ‫-זה לא מפסיק.‬
‫רק שנייה.‬
‫ואו.‬
‫רוצו במעלה הגבעה!‬
‫- צילום מהאימונים של מאטי רוברטס -‬
‫תרימו את הנשק!‬
‫הרבה מאיתנו נכנסים לתחום‬ ‫כי אנחנו חושבים שזו הזהות שלנו.‬
‫כאילו שנועדנו לזה.‬
‫אבל זה בעצם כמו ג'קט, כמו כל ג'קט שלובשים‬
‫בכל פרק אחר בחיים.‬
‫בסוף מסירים אותו.‬
‫מבחינתי, הסרתי את הג'קט הזה.‬
‫מי אני בכלל עכשיו?‬
‫אני הולך לעבודה, מתאמן,‬ ‫חוזר הביתה ויושב על הספה.‬
‫ואני כל הזמן חושב על העבר. רק על העבר.‬
‫ואני לא מצליח להסתכל לעתיד.‬
‫כי אני לא שם זין על העתיד.‬
‫יש לי מספיק שכל לדעת‬ ‫שאני לא יכול להמשיך לחיות ככה.‬
‫אבל אני פשוט לא יודע איך…‬
‫לצאת מזה.‬
‫אם זה הגיוני.‬
‫2018, פרשתי על רקע רפואי.‬
‫פרשתי מהצוות.‬
‫פתחתי חברת סקייטבורדים.‬
‫ועל פני השטח, היה לי הכול.‬
‫יש לי אישה יפה, שני ילדים בריאים.‬
‫עשר אצבעות ובהונות. בית יפה.‬
‫אין לי על מה להתלונן.‬
‫אבל בא לי למות.‬
‫אחרי שיוצאים מהצוות,‬
‫מאבדים את המטרה,‬
‫מאבדים את הסיבה לצאת מהמיטה בחמש בבוקר.‬
‫וזה מרסק אותך.‬
‫הייתי בשפל הכי גדול שלי.‬
‫הייתי מתייחס לסרטן סופני בתור מתנה.‬
‫הוא כנראה כבר לא ראה אותי כאשתו.‬
‫הוא כנראה ראה אותי יותר כמטפלת.‬
‫בסוף הערב הייתי מותשת.‬
‫רק רציתי ללכת לישון. כי עשיתי הכול.‬
‫והייתי גם אימא.‬
‫אז הייתי צריכה להגן עליהם ולהמשיך הלאה‬
‫בלי שישימו לב שאבא… שבור.‬
‫שאלתי, "מה קורה איתך? בבקשה תגיד לי".‬
‫הוא פשוט אמר,‬ ‫"בכל שנייה במהלך היום אני רוצה להתאבד".‬
‫"אני רוצה להתאבד הרגע."‬
‫חשבתי לעצמי, "אוקיי".‬
‫הרגשתי שזו ההזדמנות שלי להשיג לו את העזרה‬
‫כי הוא זועק בקול עכשיו.‬
‫למי מכם שלא יודעים, בקהילת אריות הים‬
‫היו שתי התאבדויות בשבועיים האחרונים,‬
‫שני חברים אהובים בקהילה, ו…‬
‫זה קורה יותר מדי.‬
‫אז חשבנו שכדאי לצאת בהודעה לציבור‬
‫ולומר, "היי,‬ ‫חלקנו היינו על סף התהום וחזרנו".‬
‫אני מקווה שהרבה אנשים יראו את זה‬
‫ואני מקווה שחלק מהחברים שלנו מהצוותים‬
‫שמתקשים ואולי חושבים על התאבדות,‬
‫לא יעשו את זה.‬
‫אז… כן.‬
‫רוצה לנסות?‬ ‫-קדימה.‬
‫אוקיי.‬
‫עברו שבועיים קשים‬ ‫על הרבה אנשים בקהילה שלנו‬
‫כי עוד שני חברים בקהילה התאבדו.‬
‫כולנו נאבקים במשהו, ולכולנו יש סיפור.‬
‫אתם לא צריכים להילחם בזה לבד.‬
‫תנו לנו להילחם לצידכם.‬
‫מאז מתקפות 11.9,‬ ‫7,100 חיילים נהרגו בקרבות.‬
‫באותו פרק זמן,‬
‫ממה שידוע,‬ ‫התאבדו בערך 30,100 חיילים משוחררים,‬
‫והמספר גדל בכ-22 ביום.‬
‫אז כשעושים את החשבון הפשוט,‬
‫מדובר על‬ ‫פי 4.3 יותר חיילים פעילים או משוחררים‬
‫שהתאבדו לעומת אלה שנהרגו בקרבות עם האויב.‬
‫לקראת סוף 2019, אמבר ומרקוס צילמו סרטון.‬
‫אני זוכרת שאני ודי-ג'יי היינו במיטה ו…‬
‫ראיתי את זה באינסטגרם שלה.‬
‫ובכיתי.‬
‫בכיתי המון. היא מיררה בבכי.‬
‫פגשתי את מרקוס בסוף 2003, תחילת 2004.‬
‫הוא נראה כמו ליינבקר באן-אף-אל,‬
‫והיה לו מוניטין מצוין באריות הים.‬
‫בסרטון הזה הוא סיפר‬ ‫עד כמה האפלה הייתה גדולה עבורו,‬
‫כמה מצבו היה רע.‬
‫הייתי בהלם מהכנות שלו.‬
‫חשבתי שאני היחיד מאריות הים‬ ‫שסובל עד שראיתי את זה.‬
‫אז התקשרתי לאמבר,‬
‫ואמרתי, "אמבר, תוכלי בבקשה לעזור לי?"‬
‫התחננתי, "תוכלי בבקשה להביא אותו לשם?"‬
‫פטסי אמרה, "אם אתה אוהב אותי, תלך".‬
‫זה דבר מוזר לומר.‬
‫אם אתה אוהב את אשתך,‬ ‫תיסע למקסיקו ותשתמש בחומרים פסיכדליים.‬
‫אני מקווה שהכול ילך טוב בשבילך השבוע, ו…‬
‫גם אני.‬
‫מצפה לראות אותך אחרי זה.‬ ‫-כן, גם אני. אני מתלהב מאוד.‬
‫הכי קשה היה להפסיק את כל התרופות.‬
‫לקחתי בערך 60 כדורים ביום.‬
‫צריך להפסיק עם הכול.‬
‫ובאופן אירוני, אתה עובר שם בדיקת סמים.‬
‫אבל זה לזיהוי אמפטמינים. מעוררים.‬
‫כדי לוודא שלא תמות.‬
‫בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫ומתחילים עם איבוגאין.‬
‫מעגל קטן סביב מדורה.‬
‫הבעת הכרת תודה‬ ‫לצמח האיבוגה ולמסורת הבוויטי.‬
‫זה היה ממש טיפשי. פשוט הזוי.‬
‫אמרתי, "אני לא מאמין שאני עובר את זה".‬
‫כאילו, "טוב".‬
‫דיברנו על דברים שאנחנו רוצים להיפטר מהם,‬ ‫כתבנו על נייר וזרקנו לאש.‬
‫זרקתי לאש פתק ריק‬
‫כי לא התכוונתי לכתוב ממה אני מנסה להיפטר‬
‫כי אני לא יכול.‬
‫וזה?‬ ‫-הכול.‬
‫לקחנו את האיבוגאין.‬ ‫כולנו עלינו, שמנו כיסוי עיניים ונשכבנו.‬
‫הם ניגנו בקערות טיבטיות וכל הסיפור הזה.‬
‫ו… חשבתי שלא עשיתי את זה כמו שצריך.‬
‫שכבתי שם קצת.‬ ‫שמעתי דבורים מזמזמות באוזן שלי.‬
‫כל מה שסיפרו לי שאשמע, ואז כלום.‬
‫נרדמתי.‬
‫חשבתי שנרדמתי.‬
‫יש רגע שבו התרופה הזו לוקחת אותך מיד לשיא.‬
‫ואתה נופל.‬
‫זה היה כאילו שמגירות מתעופפות.‬
‫הן היו בצבעי הקשת, אבל הן היו זיכרונות.‬
‫הן היו מחשבות.‬ ‫ויכולתי לבחור אחת וליפול לתוכה.‬
‫וזה החזיר אותי, לאיפה שרציתי להיות.‬
‫כל מה שרציתי. כל דבר.‬
‫אני שם.‬
‫רציתי לראות חברים שמתו.‬
‫ולא ראיתי.‬
‫מאבדים שם תחושת זמן, אבל ביליתי הרבה זמן‬
‫על הסט של "שנות הקסם".‬
‫אתה צוחק? אתה יודע כמה השקעתי במכונית?‬
‫פרד סבאג'. הוא, ונדי.‬
‫הם אכלו ארוחות מיקרוגל על צלחות קטנות.‬
‫כל הקטע.‬
‫ישבתי שם על ספה חומה ופשוט צפיתי בהם.‬
‫חיים כמו משפחה נורמלית, מדברים על לימודים.‬
‫על האוטובוס ומה צריך לעשות בעבודה.‬
‫ארוחת ערב משפחתית רגילה.‬
‫זה פשוט ריתק אותי.‬
‫זה גרם לי להרגיש נורמלי.‬
‫אולי זו המשפחה שרציתי‬ ‫כי גדלתי מול הטלוויזיה.‬
‫חשבתי שאם רק אוכל ליצור את זה‬ ‫בשביל הילדים שלי,‬
‫אולי הם יהיו במצב טוב יותר ממני.‬
‫לא עלו לי זיכרונות חשובים אחרי גיל 13, 14.‬
‫די-ג'יי, ששש.‬
‫ביחד. ששש.‬
‫ראיתי את אבא שלי בכל פעם שהקטין אותי‬
‫או ניסה להשפיל אותי מול כולם.‬
‫בחיים לא תתקבל לצבא.‬
‫הכול פשוט הכה בי, שוב ושוב.‬
‫חכה עד שתגיע הביתה, יא אפס.‬
‫הייתה לנו חווה של 20 דונם, שדה אחורי גדול.‬
‫הוא הכריח אותי לכסח את העשב.‬
‫והייתי עושה את זה מוקדם בבוקר. היה טל.‬
‫התקדמתי, ומשכתי אחורה.‬
‫וזה לקח שעות.‬
‫מילאתי שוב ושוב את מכל הדלק.‬
‫יכולתי להרגיש את הלחות של וירג'יניה.‬
‫יכולתי להרגיש את המשקל של החולצה.‬
‫ומתחת לעצים וסביבם היו שורשים חשופים.‬
‫ופגעתי באחד מהשורשים.‬
‫וזה עשה צליל של קליקים.‬
‫והוא שמע את זה.‬
‫אבא שלי היה גדול.‬
‫115 קילו, מכוסה קעקועים.‬
‫הוא רץ אליי.‬
‫זה הפחיד לי את הצורה.‬ ‫חשבתי שהוא פאקינג יהרוג אותי.‬
‫ראיתי אותו תופס בידית‬ ‫ומניף את המכסחה מעל הראש‬
‫ומרסק אותה ושובר אותה לחתיכות.‬
‫הרגשתי את החום שקורן ממנו‬ ‫וכמה הוא זועם עליי.‬
‫ואז יכולתי לשנות נקודת מבט,‬ ‫וזה לא הוא צועק עליי.‬
‫אני צועק על לולה.‬
‫עשיתי את אותו הדבר.‬
‫אני זוכר ששברתי בית בובות,‬ ‫ריסקתי אותו למיליון חתיכות.‬
‫הפנים שלי שיקפו את שלו.‬
‫ואז זה השתנה וראיתי את פטסי נכנסת.‬
‫חשתי את הרגשות שלה.‬
‫הלילה הראשון שבו מבטינו הצטלבו…‬
‫הרגשתי את הטראומה שהיא עברה.‬
‫בעצם, הטראומה שאני גרמתי.‬
‫אני כל כך מצטערת…‬
‫כמו כל הפעמים שאבא שלי בגד באימא שלי.‬
‫אני בגדתי בפטסי.‬
‫המון רומנים.‬
‫החשיבה שלי התבהרה והייתי מרוכז.‬
‫ידעתי בדיוק מה אני צריך לעשות.‬
‫הייתי צריך לחזור הביתה‬ ‫ולספר לה כל מה שעשיתי.‬
‫ארזנו הכול.‬
‫נסענו חזרה מעבר לגבול.‬
‫הטיסה שלנו יצאה ב-17:00 באותו ערב.‬
‫כל אחד הלך לפינה אחרת. התקשרנו לנשים.‬
‫ושמעתם אותם משוחחים.‬ ‫אצלי זה עבר ישר למענה קולי.‬
‫התקשרתי לטלפון בבית.‬
‫כלום.‬
‫אוקיי.‬
‫קיבלתי אימייל.‬
‫"הסיסמה שלך לאינסטגרם שונתה."‬
‫לא זכרתי שעשיתי את זה.‬
‫הסתכלתי, וזה החשבון הסודי שלי.‬
‫זה החשבון שפטסי לא יודעת עליו.‬
‫זה החשבון שבו יש לי את כל הרומנים.‬
‫עכשיו היא יודעת.‬
‫ידעתי שבאותו לילה‬ ‫הוא בטיפול האיבוגאין במקסיקו.‬
‫פשוט התחלתי לחשוב,‬
‫"למה עכשיו הוא ביקש עזרה אחרי ארבע שנים?"‬
‫מה גרם לזה?‬
‫יכולתי להסתכל באימייל שלו,‬
‫וזה משהו שמעולם לא עשיתי.‬
‫וזה היה…‬
‫זה היה פשוט הלם בשבילי.‬ ‫אני לא יכולה להסביר את התחושה.‬
‫זה משהו שצריך לעבור כדי להבין.‬
‫זה כמו הנקישה בדלת כשמספרים לך שבעלך נהרג.‬
‫רק אנשים שנבגדו מכירים את התחושה הזו.‬
‫היה לי ברור שאיבדתי אותו.‬
‫די-ג'יי שלי לא היה עושה לי את זה.‬
‫נחתתי בנורפוק. כולם נכנסו למכוניות.‬ ‫נסענו חזרה לסדנה.‬
‫כל הנשים היו שם, חוץ משלי.‬
‫עליתי ופתחתי את דלת המשרד,‬
‫והיו 20 ארגזי מעבר,‬
‫מהרצפה לתקרה,‬
‫עם התוויות "מכנסיים", "סווטשרטים",‬ ‫"טישירטים", "נעליים", הכול.‬
‫היא לא תיקח אותי חזרה.‬
‫אין איך לפתור את זה. הגזמתי.‬
‫נסעתי ישר לחוף הים.‬
‫החניתי את הטנדר ליד שער בחוף פרטי קטן,‬
‫ופשוט ישבתי שם.‬
‫חשבתי על כל מה שעשיתי,‬ ‫כל מה שעברתי בטקס,‬
‫וכל מה שביניהם, והחומות שבניתי.‬
‫היא התקשרה אליי… באותו רגע.‬
‫פאק.‬
‫ראיתי אותה מגיעה,‬ ‫והיא חנתה במרחק 5, 10 מטרים,‬
‫ואני ישבתי על דלת ארגז הטנדר.‬
‫ראיתי שהראש שלו שפוף,‬ ‫וראיתי את האקדח לידו.‬
‫היא רק אמרה, "לא יודעת‬ ‫איך יכולת לעשות לי את זה".‬
‫היא מיררה בבכי. אני מיררתי בבכי.‬
‫היא הורידה לי את המשקפיים.‬
‫ואז ראיתי אותו לראשונה אחרי ארבע שנים.‬
‫כי העיניים שלו כל הזמן היו אפלות‬ ‫ועצובות ולא היה בהן חיים.‬
‫היא צעדה אחורה ואני אמרתי,‬ ‫"פטסי, אני ממש מצטער".‬
‫היא התיישבה, הסתכלה עליי.‬
‫ישבנו בארגז של הטנדר שעתיים.‬
‫היא התיישבה ואמרה,‬
‫"ספר לי."‬
‫"מה לספר לך?"‬ ‫-"הכול."‬
‫"כל דבר. כל פרט."‬
‫לא רציתי לגמרי לצאת לו מהחיים‬ ‫ולהשאיר אותו ככה.‬
‫עברנו הרבה וסוף סוף הצלחנו,‬
‫ומצאנו משהו שעזר לו.‬
‫נלחמנו מאוד על זה‬
‫ופשוט לא הייתי מוכנה לוותר על מה שהיה לנו‬
‫ועל הגבר שכרגע ברך‬ ‫כדי לבקש מדני רשות להתחתן איתי.‬
‫לצערי חטפתי את הג'וק של הדיכאון.‬
‫אני לא יודע למה, אבל זה בא והולך.‬
‫ובימים כאלה זה רע.‬
‫זה מה שלא מבינים לגבי תרופות פסיכדליות.‬
‫חושבים שזה זבנג וגמרנו,‬
‫שלוקחים כדור והכול בסדר.‬
‫זה פותח אותך בכוח.‬
‫זה נותן בד לבן חדש לצייר עליו מה שרוצים.‬
‫אבל אחרי זה צריך ליצור תוכניות ושינויים.‬
‫צריך לעשות את העבודה, אחרת עלולים להתדרדר.‬
‫זה מה שאנשים צריכים לעשות‬ ‫אחרי שהם פותחים את עצמם.‬
‫אתה נראה טוב יותר מאשר הפעם האחרונה.‬
‫לדעתי אני נראה גרוע יותר.‬
‫נראה לי שאני בסדר. לא יודע.‬
‫יש ימים רעים יותר.‬ ‫אבל אני לא חושב על החלק הפיזי.‬
‫אני רק חושב על ענייני המוח והחלק הרגשי.‬
‫האמת, חשבתי שהסבב שלנו ב-2007‬
‫הוא חלק גדול מהסיבות למצב שלי.‬
‫כן? לא דיברנו על זה. לא היה תדרוך.‬
‫הייתה לנו שיחה של חמש דקות.‬ ‫לא דיברנו על זה שוב.‬
‫כשהיית בבית החולים, פגשתי אותך שם.‬ ‫הטיסו אותי הביתה.‬
‫לא דיברתי עם החבר'ה על "כנפיים אדומות".‬
‫לא.‬ ‫-מעולם.‬
‫מה דעתך על הטיפול במקסיקו?‬
‫אולי.‬
‫כאילו, רק להיות כלוא בראש של עצמך.‬
‫זה נשמע כאילו שאתה נועל את הדלת‬ ‫אבל המפתח אצל מישהו אחר.‬
‫ואז אתה שם, כמה? 13, 14 שעות?‬
‫או כמה זמן שזה לוקח?‬
‫זה תלוי בכוונה שלך וכמה התכוננת.‬
‫ממה שאני יודע עכשיו, אני אומר לאנשים,‬
‫בגלל שמעולם לא עשיתם את זה,‬ ‫הייתי הולך על זה עד הסוף.‬
‫היינו שם עם אנשים רציניים.‬
‫כמה מהאנשים הכי קשוחים שפגשתי.‬
‫עלו שם דברים רציניים. כאילו…‬
‫כמה מזה היה לגבי הצבא?‬ ‫-כלום. הרבה חרא מהילדות.‬
‫וכשאתה שומע את זה, אתה חושב, "פאק".‬
‫"חיית עם זה פאקינג 40 שנים?"‬
‫לגבי מה יש לך יותר ספק?‬
‫דברים מהילדות, או דברים מהשירות?‬
‫נראה לי שהכול.‬
‫אבל לשמור הכול בבטן לא עובד.‬
‫תעשה את זה שוב?‬ ‫-אם תרצה ללכת, אני בעניין.‬
‫אני לא סומך על אף אחד.‬ ‫חברים טובים שלי יסכימו.‬
‫אבל אם חבר יגיד לי משהו,‬ ‫אני יכול לסמוך על זה.‬
‫אז אם החרא ההיפי המטורף הזה עוזר,‬
‫אם זה עזר להם,‬
‫אולי כדאי שאעשה את זה.‬
‫זה הלך המחשבה שלי כרגע.‬
‫זה לא נגמר.‬
‫איפה מאטי? מנסה להתחמק? מנסה להתחבא?‬
‫אני גאה בך.‬
‫אני מקווה שלא אחרבן במכנסיים מול המצלמה.‬
‫תהיה בסדר.‬
‫טוב.‬
‫אתם כאילו מתכוננים לעוד סבב שירות.‬
‫אני בעצם מרגיש ככה.‬
‫נסעתי בשביל מאטי. חשבתי שככה אשכנע אותו.‬
‫מבחינתי, אני בהחלט שנות אור‬ ‫מאיפה שהייתי ב-2019.‬
‫אבל תמיד אפשר להשתפר.‬
‫איך אתה מרגיש לגבי הערב?‬
‫מעולה.‬ ‫-כן, כי אתה כבר מכיר את החרא הזה.‬
‫אהיה מכיל ואתמוך בשני הגברים האלה.‬
‫איך אתה מרגיש?‬
‫אני לא יודע‬ ‫אם אני שמח לקראת זה או פוחד מזה.‬
‫עשית פעם משהו כזה?‬ ‫-לא.‬
‫כלום?‬
‫לפעמים אחרים יכולים להופיע.‬
‫אלה יכולים להיות אנשים אחרים.‬
‫בפעמים אחרות אלה קולות,‬
‫או משהו שנותן תחושה של אינטראקציה עם משהו.‬
‫יש קצת דיאלוג עם התרופה.‬
‫זה מוחק אותך פיזית? אי אפשר לקום?‬
‫אם אתה רגיל למאמץ קשה,‬ ‫לדעתי כבר יש לך סוג של‬
‫כוח עמידה מנטלי לעבור את זה, אבל זה קשה.‬
‫כן.‬
‫אלוהים. למה הכנסתי את עצמי?‬
‫טוב, רבותיי. ברוכים הבאים.‬ ‫אנחנו מאושרים שאתם פה.‬
‫כבוד שאתם פה.‬
‫החרא שאני נפרד ממנו.‬
‫בושה, אשמה, ספקות עצמיים,‬
‫חרטות לגבי העבר וריבים לא פתורים.‬
‫- טקס איבוגאין, יום 1 -‬
‫מה שאני מנסה למצוא זו שלווה פנימית.‬
‫לחזור לסדר עדיפויות נכון.‬
‫ולבלות את 40 השנים הבאות‬ ‫במסירות למשפחה ולחברים שלי.‬
‫ולא אבזבז אפילו יום אחד.‬
‫אני לא בקטע של נאומים.‬
‫אבל הדבר שהכי חשוב לי פה‬ ‫זה שאני כבר לא רוצה לחיות בפחד.‬
‫אמן.‬
‫מרקוס, מילות חוכמה ממישהו‬ ‫שהלך בנתיב הזה כמה פעמים?‬
‫אני פשוט מכיר תודה כל יום‬ ‫על זה שהתרופה דיברה אליי לפני חמש שנים.‬
‫ואני יכול להעביר את זה הלאה‬ ‫לחברים שאני אוהב, אחים שלי,‬
‫חברי צוות שלי.‬
‫מגיע לכם להיות מאושרים‬
‫ולחיות חיים טובים.‬
‫וזה קיים בתוככם,‬ ‫ואני פשוט רצו שתחלימו הלילה.‬
‫מעולם לא התמודדתי עם "כנפיים אדומות".‬
‫לא יכולתי להביט במראה הרבה זמן.‬
‫טוב?‬ ‫-טוב, אחי.‬
‫שיהיה טריפ בטוח.‬ ‫-תודה.‬
‫אתה נושא את הגופות של חברים שלך.‬
‫זה אף פעם לא עובר.‬
‫זה לא נעלם.‬
‫לא ייאמן שהמשכתי במחלקה אחרי זה.‬
‫זה מטורף.‬
‫להיות בצוות היה הכול בשבילי,‬
‫ועכשיו אני פשוט רוצה שזה ייעלם.‬
‫אני מניח שאני פשוט מנסה להשיג תשובות‬ ‫שמעולם לא השגתי.‬
‫ראיתי קבוצת אנשים.‬
‫אחד מהם מתחיל להתרחק.‬
‫זה כאילו שהסתכלתי במראה.‬
‫הוא בהה בי, ואני בהיתי בו חזרה.‬
‫וזה קרה שוב ושוב.‬
‫עד שהקאתי.‬
‫אם מישהו היה מסתכל עליי ככה במקום ציבורי,‬
‫הייתי חושב, "זו בעיה".‬
‫אולי זה היה האגו שלי.‬
‫האגו הוא התפישה שלך את עצמך בעולם.‬
‫הוא מעוצב על ידי החוויות שלך.‬
‫ואלוהים, זו פאקינג מפלצת.‬
‫ואני כבר לא אוהב את זה.‬
‫זה נורמלי להיות לחוץ?‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫כבר עשיתי את זה, ואני לחוץ.‬
‫אני רוצה להגיד שאיבוגאין‬ ‫משייף אותך מבפנים החוצה,‬
‫ואז ה-5-MeO-DMT מבריק אותך בעדינות.‬
‫- טיפול 5-MeO-DMT, יום 3, "הקרפדה" -‬
‫זה כמו גישה לאוקיינוס ההוויה עצמה.‬
‫ואני חושב שזה טוב בשבירת המחסום‬
‫בינינו וכל השאר, וזה מחסום פסיכולוגי.‬
‫עבדתי עם מלווה שאמר,‬ ‫"אולי תרגיש שאתה עומד להתפוצץ".‬
‫"פשוט תתפוצץ."‬
‫"אולי תרגיש שאתה עומד למות. פשוט תמות."‬
‫זה בדיוק מה שאנחנו מכוונים אליו פה.‬
‫תודה.‬
‫פאקינג… זה הכול פשוט אהבה.‬
‫זה כל מה שאי פעם רציתי, רק להרגיש.‬
‫בוא הנה, גבר. תודה לאל.‬
‫כן.‬ ‫-תודה רבה.‬
‫תודה רבה על זה.‬ ‫-כן.‬
‫אלוהים, הילדים שלי מודים לך.‬ ‫-כן.‬
‫אני אוהב אותך, אחי. אני אוהב אותך, בנאדם.‬
‫פאק.‬
‫יש לך עוד הרבה חרא להתמודד איתו,‬ ‫אז עבודה טובה.‬
‫תשחרר.‬
‫טוב, זה מספיק.‬
‫פשוט תישאר בזה.‬
‫אין לי מושג.‬
‫אתה עדיין בתוך זה.‬
‫אני לא אוהב את זה.‬
‫זה יעבור.‬
‫אני עדיין מחפש מלחמה, מרקוס.‬ ‫-אתה בסדר, בנאדם.‬
‫אתה בסדר.‬
‫הייתה לי תחושה שזה לא יהיה דברים מהצבא,‬
‫אבל איך שזה קרה, זה לא מה שציפיתי לו.‬
‫זה כמו להיות בחדר ולנסות לעמוד בציפיות.‬
‫אתה חושב, "טפל בזה.‬ ‫אלה הבעיות שלי. זה וזה."‬
‫הקרפדה, ההשפעות של זה מתחילות.‬
‫אלה רק וילונות.‬
‫הסטתי אותם וחשבתי, "אל תדאג לגבי זה".‬
‫"מה יש מאחורה?"‬
‫"הארגז החלוד ששם‬
‫עם שרשראות וקורי עכביש עליו,‬
‫שדולף על כל הרצפה, על זה נדבר."‬
‫"זה יהיה העניין, לא זה."‬
‫פאק!‬
‫היה שם הרבה חרא.‬
‫חרא מהילדות.‬
‫זו פשוט טראומה.‬
‫המשפחה שלי לא ידעה על זה כלום.‬
‫נטשתי את האמונה מזמן.‬
‫האמונה שלי נשברה לפני הרבה זמן.‬
‫נמאס לי לפחד, בנאדם.‬
‫זה הדבר היחיד שאני זוכר.‬
‫אתה חסר פחד.‬
‫זה נגמר.‬
‫זהו.‬
‫זה נגמר, מאטי.‬
‫מזמן.‬
‫רוצה פשוט לשכב?‬
‫אני פשוט רוצה אתכם פה.‬ ‫-טוב. אז אנחנו לא זזים.‬
‫רוצה לספר לי קצת על החוויה שלך?‬
‫לקראת הסוף ראיתי את הנשמה שלי,‬
‫וראיתי את הגוף שלי, וראיתי את התודעה שלי.‬
‫ואז כאילו, "מוכן להיות שלם שוב?"‬
‫ומטאפיזית זה פשוט חיבר אותי מחדש בסטירה.‬
‫מבחינתי, ראיתי את נקודת המבט‬ ‫של הגברים הצעירים האלה‬
‫שהיו מולי בשדה הקרב.‬
‫ראיתי את הצד האחר.‬
‫השאלה שלי היא, אם לא נתעלל בילדים,‬ ‫האם יהיה לנו צבא?‬
‫זו שאלה שיש לי עכשיו.‬
‫מאז הטיפול, האם הרגשת מדוכדך?‬
‫לא.‬
‫ממש לא.‬
‫בכלל לא.‬
‫מה קורה כשאתה מביט במראה? אתה רואה הבדל?‬
‫כן, אני אוהב את עצמי.‬
‫הבוקר, כשצחצחתי שיניים,‬ ‫אמרתי, "אני אוהב אותך".‬
‫אני לא יכול להתנגד. זה פשוט נשפך ממני.‬
‫יש לי אור בעיניים שלא ראיתי מאז הילדות.‬
‫תודה.‬
‫הרוב המכריע של הנבדקים‬ ‫לא רק שהגיבו לטיפול,‬
‫אלא הם עכשיו מתחת למה שנחשב‬ ‫כרמת חומרה מתונה של פוסט-טראומה.‬
‫אני מרגיש קל. כל המתח בגוף שלי נעלם.‬
‫כאב הראש שהיה לי 12 שנים נעלם.‬
‫והרגשתי כאילו שהמוח שלי מתחדש.‬
‫כאילו שהוא גדל, או משהו.‬
‫מאז הפעם האחרונה שדיברנו,‬ ‫הרגשת שיפוט עצמי,‬
‫אשמה, תחושת כישלון, השפלה עצמית?‬
‫לא.‬
‫שיפוט עצמי, כמו כישלון או השפלה עצמית?‬
‫הקשית על עצמך?‬ ‫-לא.‬
‫הרגשת שאתה רוצה לפגוע בעצמך או למות?‬
‫איך הרגשת לגבי זה? יש שינוי?‬
‫כן.‬
‫בחיי.‬
‫כן, זה לגמרי נעלם.‬
‫אני פשוט לא מאמין שהגעתי למקום ההוא.‬
‫כן.‬
‫אנחנו בעצם צריכים קבוצת ניסוי גדולה יותר.‬
‫ועדיף עם יותר נקודות זמן.‬
‫אז נבין טוב יותר איך זה נראה.‬
‫זה הניסיון הראשון.‬
‫יש לנו עוד הרבה עבודה.‬
‫אבל המחשבה שיש כלי‬
‫שיכול לתקן את הנפש ברמה כזו, זה די מדהים.‬
‫- שישה חודשים אחרי הטיפול -‬
‫רציתי לדעת מה שלומך.‬
‫מקסיקו קרעה לי את הצורה.‬
‫אבל הרגשתי קשר להכול.‬
‫כן.‬ ‫-הכול.‬
‫וחזרתי לאמונה‬
‫שפשוט נטשתי.‬
‫והייתי קרוב למוות.‬
‫מוות הוא מבעית,‬
‫אבל עוד דבר שהבנתי אחרי מקסיקו‬ ‫זה שמה שיותר מפחיד אותי זה החיים.‬
‫זה שם מאז שהייתי ילד.‬
‫וזה הניע את כל מה שעשיתי.‬
‫הפכתי לזה כדי להיות מפחיד.‬
‫הפכתי לזה כי רציתי להיות מסוכן.‬
‫רציתי להיות מישהו‬
‫שלא צריך לחשוש מלהיות קורבן.‬
‫מבינה?‬
‫וחשבתי שאם אעשה את זה, לא אפחד.‬
‫כבר לא אצטרך לפחד. וזה היה שקר.‬
‫זה היה שקר.‬
‫תמיד הייתי… עדיין פחדתי.‬
‫אני חושבת שכולנו נולדים תמימים.‬
‫ואז החיים מתחילים.‬
‫ואנחנו מתחילים להקשיב לקול בראש שלנו.‬
‫ואז זה משתלט עלינו.‬
‫אם אני מגיע למקום אפל,‬ ‫עכשיו, במקום להיות שבוי בו,‬
‫אני צופה בו.‬
‫אבל זו כבר לא חייב להיות מלכודת.‬
‫טוב, קדימה, משוגע.‬
‫טיפלנו בערך ב-400 חיילים משוחררים.‬
‫השנה נגיע ל-125.‬
‫הם מרגישים שוב חיבור.‬
‫הם מרגישים שוב‬ ‫שיש לחיים שלהם מטרה ומשמעות.‬
‫וכל חייל משוחרר שאנחנו תומכים בו,‬
‫הם מכירים שניים עד חמישה שנאבקים.‬
‫הם רוצים לספר לכל החברים שלהם.‬
‫מה קורה, גבר?‬
‫מה שלומך?‬
‫- אם אתם או מישהו שאתם מכירים‬ ‫מתמודדים עם מחשבות על התאבדות,‬
‫תוכלו למצוא מידע ומשאבים בכתובת‬ ‫WWW.WANNATALKABOUTIT.COM -‬
‫תרגום כתוביות: כפיר מי-בר‬