Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫מה אנשים לא יעשו בשביל כסף?‬
‫- חידת הירושה -‬
‫זה מדהים.‬
‫אם אתה יורש מיליון זלוטי,‬ ‫וקרוב משפחה אחר מקבל שני מיליון,‬
‫אתה מרגיש כאילו הפסדת מיליון.‬
‫בואו נחזור אחורה.‬
‫בחופשת החגים, נסענו להקראת הצוואה של דודי.‬
‫לא היינו בקשר,‬ ‫אבל למיטב זיכרוני, הוא היה אדם יוצא דופן.‬
‫הדוד היה מרגל. הוא הכיר את ביל גייטס...‬ ‫-יוזקה, תפסיקי!‬
‫שהיה גם מרגל.‬
‫אתם יודעים למה מרגל קם בבוקר בשעה קבועה?‬
‫מתוך הרגל.‬
‫הדוד היה המנחה של השעשועון הפולני הראשון.‬
‫כן.‬ ‫-לפני הרבה זמן.‬
‫ואז הוא נהיה ממציא.‬
‫מה הוא המציא?‬
‫אומרים שהוא המציא את מערכת הזיהוי "פסל".‬
‫מערכת אלקטרונית אוניברסלית‬ ‫לרישום אוכלוסין?‬
‫השתיל לאנשים שבבים לפני שזה היה מגניב.‬
‫בואו נשחק במשחק לוחיות הרישוי.‬
‫הילדים לא רצו לבוא,‬
‫אבל הדוד דרש את זה.‬
‫"כל המשפחה צריכה להגיע."‬
‫בלי ממתקים.‬
‫פגשנו את המשפחה מוקדם משציפינו.‬
‫נטליה?‬
‫זו נטליה, בת הדודה שלי.‬
‫דוויד.‬
‫היי!‬
‫היי.‬
‫קרול.‬ ‫-מה?‬
‫שים כפפות.‬
‫קרול הקטן?‬
‫גדלת כל כך!‬
‫לא, אני קרול.‬
‫פורטונה.‬
‫זה קרול אחר.‬ ‫-היי.‬
‫היי.‬ ‫-הוא לא אוהב לגעת באנשים.‬
‫מאז הקורונה.‬ ‫-היי.‬
‫וזה גוסטאב.‬
‫היי.‬ ‫-הבן שלי.‬
‫אל תנעצו מבטים.‬
‫זה תמיד עובד.‬
‫גוסטאב הוא החבר שלי.‬ ‫-שלום.‬
‫היי.‬
‫קרול.‬ ‫-גם זה בד"כ עובד. קרול, הארוס שלי.‬
‫וזו זושיה, אשתי.‬
‫זושיה.‬
‫תגידו שלום!‬
‫מזמן לא התראינו, נכון?‬
‫זה פשוט נורא, נכון?‬
‫מה נורא?‬
‫שהדוד שלנו מת.‬
‫כן, טרגדיה.‬ ‫-כן.‬
‫באסה.‬ ‫-ביש מזל.‬
‫על הבית של מר ולדיסלב‬
‫תלוי שלט שבו כתוב, " זהירות, מוקשים!"‬
‫אבל זה לא נכון.‬
‫כנראה.‬
‫אלוהים! אני מצטער.‬ ‫-אוי ואבוי.‬
‫לא, זה שום דבר.‬
‫זה מעיל יקר!‬ ‫-זה קרה בטעות.‬
‫שכחתי שכתמים שנוצרו בטעות מתנקים מעצמם.‬
‫סליחה!‬
‫באיזו מכונית הדוד נהג לבוא לכאן?‬
‫במכונית ישנה או...‬
‫הוא רכב לכאן על אופניים.‬
‫היו לו אופניים פשוטים וישנים.‬
‫חוץ מביום ראשון,‬ ‫אז הוא היה לוקח את הבנטלי.‬
‫או את הפרארי.‬
‫או את היגואר.‬
‫סע!‬
‫ירושה גדולה יכולה להפוך‬ ‫קרובי משפחה נורמליים למשוגעים.‬
‫וקרובי משפחה לא נורמליים?‬
‫אתם תראו.‬
‫מה עשית הפעם?‬ ‫-פגשתי את משפחתי.‬
‫טוב, בוא ניסע.‬
‫קדימה, סע!‬
‫בסדר. לא כל דבר הוא מרוץ.‬
‫- קדימה, נטקה -‬
‫זושיה ואני התחלפנו בתחנת הדלק,‬
‫אבל זו הייתה החלטה משותפת.‬
‫ברוכים הבאים. מכיוון שכל המשפחה כאן...‬
‫המשרת של הדוד.‬
‫אדם שעשוי לצאת מהבית בלי מכנסיים,‬
‫אבל אי אפשר לכעוס עליו כי אז מתברר‬
‫שהוא הלך לקנות את הגלידה האהובה עליך.‬
‫אני אפתח את דלת החניה.‬
‫אנא חנו בחניה. סופת שלגים עזה מתקרבת.‬
‫אז מה קרה לדוד…‬
‫אני בטוח שכולכם רעבים אחרי הנסיעה.‬
‫בואו נאכל ארוחת ערב.‬
‫נקריא את הצוואה בערב. בואו אחריי.‬
‫בסדר.‬ ‫-מהר.‬
‫תודה.‬
‫כמה שנים עברו מאז שכולנו נפגשנו ככה?‬
‫חמש עשרה?‬ ‫-עשרי...‬
‫זה היה לפני שסיימתי תיכו...‬
‫לפני 30 שנה!‬
‫עוד לא הגעתי לגיל הזה אפילו.‬
‫קרול, בן אחיו של הדוד.‬ ‫עובד בשיווק בחברה בינונית.‬
‫כישרון למילים.‬
‫וזה הארוס שלו. שמו גם קרול.‬
‫הוא נוהג באובר או,‬ ‫כפי שהוא קורא לזה, הוא פסיכולוג.‬
‫האחיינית של הדוד, נטליה.‬
‫סופרת מפורסמת שכותבת ספרי פשע.‬
‫קראתי את כולם,‬ ‫אבל אני חושב שיש בהם יותר מדי סקס.‬
‫החבר שלה, גוסטאב.‬
‫אני יודע מה אתם חושבים. הפרש עצום.‬
‫הוא גבוה מנטליה ב-20 ס"מ כמעט.‬
‫אני לא יודע מה הוא עושה,‬ ‫אבל לא שיעורי בית, כמו שאשתי מתבדחת.‬
‫זה אני, דוויד. אני מורה.‬
‫אשתי אומרת שאני לא מרוויח הרבה,‬ ‫אבל לפחות לאף אחד לא אכפת מהעבודה שלי.‬
‫אשתי, זושיה, היא פקידת מיסים.‬
‫לפעמים אני אומר שזו תכונת אופי.‬ ‫מאחורי הגב שלה.‬
‫הבת שלי, יוזפינה, בת 16,‬
‫אבל בכנות,‬ ‫הלוואי שהיא עדיין הייתה בת ארבע.‬
‫והבן שלי, הנריק. הוא בן 13, ואין לו מושג‬
‫שהוא עומד להיות הגיבור האמיתי בסיפור הזה.‬
‫יאכטה.‬
‫סליחה?‬
‫חשבתי שכולנו נגיד מה נקנה בכספי הירושה.‬
‫מעניין איך הדוד חילק אותו.‬
‫שווה בשווה, אני בטוח.‬
‫זה אף פעם לא כך.‬
‫דירה גדולה יותר‬
‫עם מרפסת.‬
‫אנחנו עוזבים את המדינה השנה.‬
‫רצינו לעבור להמבורג,‬ ‫אבל עכשיו אני לא יודע.‬
‫אולי לפורטוגל?‬
‫כולכם מוזמנים למסיבת חנוכת הבית שלנו.‬
‫גם ילדים?‬
‫אתה שואל אם אנחנו קונים גם ילד?‬
‫לא.‬
‫התכוונתי אם הילדים יכולים…‬
‫כלומר…‬
‫אתם בעד אימוץ של הומואים?‬
‫אתה שואל אם אנחנו רוצים לאמץ הומו?‬
‫לא.‬
‫התכוונתי, רק מתוך סקרנות.‬ ‫בין אם משתתפים בדיון...‬
‫לחיים חדשים ומאושרים!‬ ‫-כן, בואו נשתה לכבוד זה.‬
‫כסף לא קונה אושר.‬ ‫-קל להגיד את זה כשיש לך כסף.‬
‫אבל אין לנו כסף, ואנחנו מאושרים.‬
‫כלומר...‬ ‫-תאכלי.‬
‫כלומר, אתם יודעים, אני בעצם אומר‬
‫שיש בחיים דברים חשובים יותר מכסף.‬
‫משפחה, ילדים, נכון?‬
‫אי אפשר להיות מאושרים בלי ילדים?‬
‫בטח שאפשר!‬
‫כלומר, כמובן...‬
‫אתם לא יכולים, אבל...‬
‫למה אנחנו לא יכולים?‬
‫כי אתם שותים יותר מדי ולא יכולים ללדת.‬
‫על מה אתה מדבר? כמה הדוד הוריש לך?‬
‫אתם מאמינים שבזוס הוא האדם העשיר בעולם?‬
‫העשירים שולטים בכול מאחורי הקלעים.‬
‫יוזפינה.‬ ‫-את צודקת.‬
‫בוא נלך לחדר שלנו.‬
‫נבדוק אם יש איזה ילד במבצע.‬ ‫-מעולה.‬
‫הוא היה מוזר גם כילד.‬
‫ואני לא הומופובית.‬
‫אני לא יכולה להיות, כי בעלי‬
‫היה גיי.‬
‫אבל מי? דוויד?‬ ‫-כן.‬
‫הוא צריך להופיע בוויקיפדיה‬ ‫תחת הערך "אנשים חשוכים".‬
‫אתה חושב שהוא הצביע ל...‬
‫אל תגזים. בכל מקרה, למי אכפת?‬
‫זה עקום.‬
‫זה מה שהוא אמר.‬
‫בוא הנה.‬
‫איך היית קוראת ליאכטה שלך?‬
‫נטליה צריכה לקרוא לשלה "גוסטאב".‬
‫כי היא צריכה לממן את שניהם.‬
‫אולי הוא לא איתה רק בגלל הכסף.‬
‫מי יודע. רק המוות הוא ודאי,‬
‫וגם הקשר שלה ושל גוסטאב ימות בקרוב,‬ ‫כי הוא איתה רק בגלל הכסף שלה.‬
‫"פשעים ואמצעים נואשים". רצית חתימה.‬
‫עזוב.‬
‫בת כמה היא?‬
‫עם ילד כזה. אנחנו נשמע אותם בלילה.‬
‫זהירות!‬
‫מה כבר קרה?‬ ‫-החולצות שלי.‬
‫נו, בחייך.‬
‫והבת שלהם?‬ ‫-היא משוגעת.‬
‫קשקוש. לא לזה התכוונתי.‬
‫לנוער קשה יותר בימינו.‬
‫בטח עשית הרבה דברים מביכים בתור ילד,‬ ‫אבל לא היו מצלמות בטלפון שתיעדו את זה.‬
‫לפי התאוריה שלו,‬ ‫השובלים שהמטוסים מותירים מאחוריהם‬
‫הם למעשה תרכובות כימיות‬
‫שמופצות כדי לשלוט באוכלוסייה.‬
‫מה זה?‬ ‫-עוף מפה!‬
‫בנוסף, הוא טוען שכמטריילס...‬ ‫-אלוהים!‬
‫מה?‬ ‫-כלום.‬
‫הופכים צפרדעים להומואים.‬
‫אני צריך להתאמן.‬ ‫-מה אם הוא יוריש הכול לדוויד?‬
‫שמעת את נער הצופים,‬ ‫הוא יחלק אותו שווה בשווה.‬
‫אתה מצלם?‬ ‫-לא.‬
‫מותק, אל תדאג.‬
‫מה אם הוא יוריש הכול לדוויד?‬
‫אז נקבל שליש בכל מקרה.‬
‫אבל שליש זה עדיין הרבה.‬
‫זו הייתה שאלה רטורית.‬
‫את מחפשת ערכת תפירה?‬
‫לא. אבל אין שום דבר רע בלקחת אותה מהמלון.‬
‫גם את המגבות?‬
‫מה קרה, נהיית לי טקסס ריינג'ר?‬
‫אני אראה בזה מחמאה.‬ ‫-נהדר! עכשיו די!‬
‫דיברנו על זה כבר מאה פעם.‬
‫מתי נספר לילדים?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫יש לנו תור לרופא בשבוע הבא.‬
‫רק כמה משפטים.‬
‫זה סימן טוב.‬
‫"משפחתי היקרה,‬
‫"חבל שאנחנו נפגשים..."‬ ‫-יוזקה.‬
‫"...בצורה כזאת".‬ ‫-תפסיק.‬
‫תירגע.‬ ‫-"לא אשעמם אתכם. בואו ניגש לעיקר.‬
‫"כל החסכונות והכספים שלי ממכירת האחוזה‬
‫"מוערכים בעשרה מיליון זלוטי..."‬
‫אלוהים!‬
‫"אותם אוריש ל…‬
‫"בית היתומים המקומי."‬
‫מה אמרת?‬
‫שיבנו שם דיסנילנד?‬
‫"בנוסף, הכנתי לכם משחק,‬
‫"שבמסגרתו תוכלו לזכות‬ ‫בזכויות על כל הפטנטים וההמצאות שלי.‬
‫"כל טוב. שלכם, ולדיסלב."‬
‫תקרע את זה.‬ ‫-אמרתי לך, הוא משוגע.‬
‫עזוב אותי!‬
‫הוא נוכל. לא משוגע.‬
‫הנה, זה הטאבלט למשחק שייערך מחר. הנה.‬
‫תשחק בעצמך.‬
‫לעזאזל!‬
‫מה? הוא חי?‬
‫שלום, משפחה.‬
‫סלחו לי.‬
‫אני יודע. המוות והצוואה שלי‬ ‫היו כנראה מוגזמים.‬
‫אולי.‬ ‫-כן.‬
‫אבל אתם חייבים להודות‬ ‫שזאת הייתה הדרך היחידה להביא אתכם לכאן.‬
‫אבל בשביל מה?‬
‫אתה גוסס, דוד?‬
‫לא.‬
‫לא נראה לי.‬
‫פשוט, אחרי כל השנים האלה לבד,‬
‫טוב, כמעט לבד,‬
‫למה אני עושה את כל זה? בשביל מי?‬
‫רציתי למנוע מכם לעשות את הטעות שאני עשיתי.‬
‫רציתי שתבואו הנה, תתקשרו זה עם זה‬
‫ותכירו זה את זה לפני שיהיה מאוחר מדי.‬
‫הפרצופים שלכם כשהוא אמר‬ ‫שאני מוריש את הכסף לבית היתומים...‬
‫לא, זו הרי מטרה נעלה.‬
‫כן. בואו נפסיק ללכת סחור-סחור.‬
‫מחר מחכה לנו משחק כיפי.‬
‫עבדתי עליו הרבה זמן. יהיה לנו כיף.‬
‫נתחיל ב-10:00 בדיוק.‬
‫יש לי שאלה.‬
‫סליחה, זה רק תיאורטי.‬
‫רציתי לשאול על הפטנטים של הדוד.‬ ‫כמה הם שווים בערך?‬
‫בחיי, אני לא יודע.‬
‫עשרות מיליונים.‬
‫דיברתי עם כמה סוכנויות.‬
‫כולם מעוניינים מאוד,‬
‫אבל זה עוד לא הזמן.‬
‫אלה עניינים רציניים.‬
‫אלוהים ישמור!‬ ‫-אלוהים!‬
‫ההמצאה החדשה שלי.‬
‫דק כמו חולצה, חזק כמו קוולאר.‬
‫חסין לכדורים?‬
‫למרבה המזל, כן.‬
‫היי, יוזקה.‬
‫איזה מיינדפאק.‬ ‫-בדיוק.‬
‫עכשיו, כשהכול ברור,‬
‫מי רוצה לשתות משהו?‬
‫אני רוצה משהו חזק.‬ ‫-בהחלט.‬
‫מגניב. הכול פנאן, אחותי. קולטת?‬
‫כן. ממש נדיר, גבר.‬ ‫-תפסיקי.‬
‫כן.‬
‫העיצוב שלי. תחזיר לי את זה כשתפתור.‬
‫עשינו עסק?‬
‫נהדר. תודה.‬
‫משפוחה, הגיע הזמן שאלך. מחר יהיה יום מרגש.‬
‫אז אני מבינה שהמשחק מחר‬ ‫יהיה רק בשביל הכיף?‬
‫נחיה ונראה, אבל כן.‬
‫אני אוכל מזון בריאות לאחרונה.‬ ‫תצטרכו להמתין לירושה.‬
‫בחייך, דוד.‬ ‫-כן.‬
‫כמובן.‬
‫אני לא אוהב לקלל, אבל...‬
‫הדוד הזה דפוק...‬ ‫-בראש!‬
‫אין דרך אחרת להגיד את זה. הוא פשוט קוקו!‬
‫אבל...‬
‫מצד שני, אולי יהיה כיף לעשות משהו יחד.‬
‫אולי אתה צודק.‬
‫יום אחד, הדוד ימות באמת.‬
‫כדאי שיהיו לנו יחסים טובים איתו.‬
‫את יודעת מה? את מפחידה אותי.‬
‫קרפץ' קרובה לכאן. זוכרת את המלון?‬
‫כן. לא יצאנו מהחדר כל סוף השבוע.‬
‫כן, הייתי ממש חולה.‬
‫אם את רוצה, אפשר לנסוע לשם כבר עכשיו.‬
‫הרי ברור שלא נשתתף במשחק.‬
‫אנחנו עוזבים. מה אתה עושה?‬
‫מחשב כמה כסף הוצאנו על דלק.‬ ‫זה כמו נסיעה לסופוט.‬
‫מה?‬ ‫-בדיחה פנימית של נהגי "אובר". זה יקר.‬
‫הבולבול שלך הוא בדיחה פנימית.‬
‫והאמת היא שביונסה מתה כבר 20 שנה.‬
‫היי, יוזקה.‬
‫ובדיוק כמו נשיא ארה"ב...‬ ‫-יוזקה!‬
‫היא הוחלפה בכמה כפילות.‬
‫אל תיפלו בפח.‬
‫שום דבר הוא לא כמו שאמרו לכם.‬
‫מה?‬
‫זה ממש סקסי.‬
‫אתה דוחס לשם פרוות מינק?‬
‫יוזקה!‬ ‫-מה?‬
‫אני לא רואה כלום.‬
‫אתה צריך ליישר את זה עם ההשתקפות במראה.‬
‫רק אז אפשר לראות חייזר.‬
‫זה צופן דה וינצ'י האמיתי.‬
‫את מזבלת בשכל.‬
‫לאחרונה שמעתי את אבא שואל את אימא,‬ ‫"מתי נספר להם?"‬
‫אימא בהיריון או משהו?‬
‫ההורים שלנו רוצים לספר לנו...‬
‫הם רוצים לספר לנו ש...‬
‫שאתה טיפש.‬
‫ביי!‬
‫בדיוק כשחשבנו שלא יהיו יותר הפתעות,‬
‫גילינו שזו רק ההתחלה.‬
‫זו הצרחה של יוזקה.‬
‫דוד ולדיסלב מת.‬
‫שוב.‬
‫הוא שכח שהוא לובש חולצה רגילה,‬ ‫ודקר את עצמו?‬
‫אל תסתכלי.‬
‫אפילו אני לא הייתי יכולה להמציא את זה.‬
‫יכול להיות שזו בדיחה נוספת, לא?‬
‫כדאי לבדוק אם...‬
‫מה?‬
‫אתם יודעים, אם הוא באמת...‬
‫את הכי קרובה.‬ ‫-כן.‬
‫דוד.‬
‫דוד!‬
‫הוא לא נושם.‬
‫אלוהים. תתקשרי למשטרה.‬
‫רק אל תיגעו בכלום.‬
‫זה נורא.‬
‫הדוד מת.‬
‫הוא חי. זו בטח עוד בדיחה.‬
‫הפעם לא נראה לי.‬
‫הפרחח הזה.‬
‫התערבנו...‬
‫מי ימות ראשון.‬
‫הוא ניצח.‬
‫השוטרים כאן.‬
‫הגעתם לכאן מהר.‬
‫זה נכון. אני לא יודע מה אמרו לכם, אבל...‬
‫תתחיל מההתחלה, בבקשה.‬ ‫כאילו אנחנו לא יודעים כלום.‬
‫בסדר. תיכנסו.‬
‫זה היה סדר התרחשות האירועים.‬
‫בתשע בבוקר בתי, יוזפינה,‬
‫נכנסה למטבח ומצאה את גופתו של הדוד.‬
‫ממש שם. הנה.‬
‫בוא.‬
‫שלום.‬
‫מה כולכם עושים כאן?‬
‫באנו הנה אתמול להקראת הצוואה.‬
‫מי?‬
‫של מי.‬
‫מה?‬ ‫-של מי.‬
‫קרול...‬ ‫-לא "מי", אלא "של מי".‬
‫הצוואה של הדוד.‬
‫למה אתמול? הרגע מצאתם אותו.‬
‫הדוד אהב הפתעות.‬
‫הנה.‬
‫מאחר שדודך העשיר עבד על כולכם, לכאורה,‬
‫זו לא בהכרח, כפי שניסחת זאת, טעות טרגית.‬
‫מה אתה רומז?‬
‫רצח.‬
‫יורד שלג מאתמול.‬
‫לא ראינו עקבות צמיגים.‬
‫בפנים לא, אבל מבחוץ,‬ ‫הבית מוקף כולו במצלמות.‬
‫יש כאן כתוב. בדם, אני חושב.‬
‫זה נראה כמו פרצוף.‬
‫או כמו האות ק', השם "קרול".‬
‫למרבה הצער, זה קטשופ.‬
‫אתה שמח?‬
‫לא עשיתי את זה.‬ ‫גם אם כן, דם עושה לי בחילה.‬
‫הייתי מעדיף לחנוק אותו או...‬
‫אני לא יודע, לזרוק אותו מהמדרגות או...‬
‫גם אני לא! אני לא נוגע באנשים!‬
‫טכנית, לא נוגעים באנשים‬ ‫כשמשתמשים בסכין, נכון?‬
‫בסדר, אבל זה עדיין לא אני.‬ ‫-זה גם לא אני.‬
‫או אני.‬
‫רעיון נהדר. כולם צריכים להגיד‬ ‫אם הם עשו את זה או לא.‬
‫מי שיודה, הוא הרוצח.‬
‫זה לא אני.‬
‫זה גם לא אני.‬
‫גם לא אני.‬
‫לא הרגתי אותו. אתם מרוצים?‬
‫הסתכלתי על כולם.‬
‫סימנים לא מילוליים אומרים יותר ממילים.‬
‫אם יודעים לקרוא אותם, השקרן נחשף.‬
‫אז מי השקרן?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אתם היחידים שנמצאים בבית הזה?‬
‫חוץ מאיתנו.‬
‫קודם כול, עלינו להחביא‬ ‫את הפריטים שנכללו בצוואה.‬
‫איפה הפטנטים האלה?‬
‫ולדיסלב היה זהיר מאוד איתם.‬
‫יש לו כונן יו-אס-בי?‬
‫סתם שמועות. ולדיסלב מעולם‬ ‫לא שיתף פעולה עם סוכנות הביון.‬
‫אני צריך לסגור את החלונות.‬
‫עד שסופת השלגים תיפסק,‬
‫אנחנו מנותקים רשמית מהעולם.‬
‫התרעה.‬ ‫-הם עוקבים אחרינו.‬
‫לטובת החקירה,‬
‫תנו לנו את כל הטלפונים הניידים שלכם.‬
‫למה?‬
‫כי הרוצח הוא אחד ממכם.‬
‫אחד מכם.‬
‫מה?‬
‫לא "אחד ממכם", אלא "אחד מאיתנו"!‬
‫כיוון שאנחנו מנותקים לחלוטין מהעולם,‬
‫ננהל את החקירה כאן.‬
‫את מכירה את גוסטאב הרבה זמן?‬ ‫-מה?‬
‫רגע, וכמה זמן אתה עם קרול?‬
‫שש שנים.‬
‫הייתה לנו הפסקה...‬ ‫-לא לזה היא התכוונה.‬
‫באמת?‬ ‫-ספרי לי.‬
‫בבקשה, זה לא מכובד.‬
‫תירגע.‬ ‫-מה זאת אומרת, תירגע?‬
‫"תירגע"! אתה צופה בסרטי פשע אמיתי?‬
‫כל הרוצחים תמיד נחמדים ורגועים.‬
‫לא.‬
‫אבא לא היה הורג אפילו את היטלר הצעיר‬ ‫אם הייתה לו הזדמנות.‬
‫שקט.‬
‫ונטליה יודעת הרבה על רציחות‬ ‫ועל טשטוש עקבות...‬
‫יקירה...‬ ‫-פקידת מיסים אומר לי מה אני יכולה לעשות...‬
‫שקט!‬
‫אני מקווה שכולכם מבינים‬
‫שעכשיו הצוואה הזו,‬ ‫שנכתבה כבדיחה, היא מחייבת משפטית.‬
‫יש צוואה, יש חתימה.‬
‫בית היתומים יקבל הכול,‬
‫והמנצח במשחק באמת יירש את הפטנטים.‬
‫לא נשחק משחק כשהגופה של הדוד שוכבת במטבח.‬
‫אין סיכוי.‬ ‫-מובן שלא.‬
‫מה נעשה?‬
‫כולנו נסכים שאף אחד לא ישחק,‬ ‫ונתחלק בהם שווה בשווה.‬
‫אנחנו לא נשחק, הם כן ישחקו, ולא נקבל כלום.‬
‫אתה רואה? תראה את שפת הגוף.‬
‫דוויד לא יוותר.‬
‫אני רואה רק את הטוב באנשים.‬ ‫-לא אנשים. צבועים.‬
‫אז אנחנו לא רוצים לעשות את זה,‬ ‫אבל נעשה את זה בשביל הדוד, נכון?‬
‫בהתחלה לא אהבתי את זה,‬ ‫אבל לפעמים יוזקה צודקת.‬
‫אנשים עושים דברים מוזרים יותר‬ ‫בשביל הרבה פחות כסף.‬
‫דוויד, זושיה, יוזקה, הנריק,‬ ‫נטליה, גוסטאב, קרול, קרול.‬
‫נא לעמוד בשורה ולהתפקד! אני צוחק.‬
‫אני מקווה שישנתם טוב ושמצב רוח שלכם טוב,‬ ‫כי המשחק מתחיל.‬
‫מהם הגלגלים האהובים עליי?‬
‫תחשבו על זה, ונתראה בעוד רגע. היי.‬
‫בלי כסף אין בעיות.‬
‫מה?‬ ‫-זה שיר.‬
‫כסף לא משנה אנשים. הוא מראה מי הם באמת.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אל תיגע בשום דבר, בבקשה. זו זירת פשע.‬
‫רק רגע.‬
‫יש לך כתם.‬
‫קטשופ.‬
‫אלה הגלגלים האהובים עליי.‬
‫איך הולך?‬
‫נראה שמטרת המשחק היא להכיר את המשפחה,‬ ‫אז הוא לא הולך טוב.‬
‫ארוחת הערב תוכננה לשעה 14:00. אתם...‬
‫הם יאכלו כשהם יסיימו.‬ ‫אתה בטוח שאתה לא יכול לעזור?‬
‫ולדיסלב הכין הכול בעצמו.‬
‫אני יכול להיות ראשון.‬
‫ראשון במה?‬
‫בחקירה.‬
‫את זה אנחנו נחליט.‬
‫לדוד שלכם היה משרד?‬
‫כן.‬
‫-כן.‬
‫כן.‬
‫מזמן לא ביקשו ממני תעודת זהות.‬ ‫-רק רציתי לוודא.‬
‫אז את לא יודעת איפה שמורים הפטנטים?‬
‫לצערי, לא.‬
‫- גלגל האמת -‬
‫זו האמת.‬
‫"מהם הגלגלים האהובים עליי?" 26 אותיות.‬
‫נו?‬
‫אני לא יודע.‬
‫מי לדעתך רצח אותו?‬
‫אתמול, כשהתברר שהדוד חי,‬
‫זה היה הלם לכולם.‬
‫אפשר להבין את זה.‬
‫ואז דיברנו קצת, והתברר שהוא ידע עלינו‬
‫הרבה יותר משציפינו.‬
‫מה הוא ידע עלייך?‬ ‫-ובכן...‬
‫לא, סתם באופן כללי.‬
‫אתה יודע איך זה, דוד.‬ ‫עשרים שנה יחד. אתה יודע.‬
‫אבל לא, הכול בסדר.‬ ‫-טוב מאוד.‬
‫והבוס שלך, שאת מנהלת איתו רומן?‬
‫סליחה?‬
‫אין מצב!‬
‫אתה יודע, דוד?‬
‫סלחי לי, הייתי צריך להתכונן.‬ ‫להכיר אותך טוב יותר.‬
‫גיליתי כמה דברים שלא ממש רציתי לגלות.‬
‫אני מניח שדוויד לא יודע כלום.‬
‫כי אין מה לדעת.‬
‫זה נגמר עוד לפני שזה התחיל.‬
‫יצאנו לדייט אחד. כלום לא קרה.‬
‫האמת הכי גרועה עדיפה על השקר הכי טוב.‬
‫במקרה, אני עובד כרגע על משהו ש... לא משנה.‬
‫את לא יכולה לשקר לו.‬
‫תספרי לו. אחרת אעזור לך בזה.‬
‫תודה.‬
‫זה שום דבר.‬
‫הוא פשוט ידע.‬
‫הוא ידע במה אני עוסקת‬
‫ושאל על העבודה שלי.‬
‫עכשיו נזכרתי...‬
‫אני מבינה שיש חיסיון שוטר-נחקר?‬
‫כן.‬
‫אתמול בערב...‬
‫שמעתי שקרול,‬
‫הגבוה מביניהם, דיבר עם הדוד בקול רם, והוא…‬
‫צרח על הדוד,‬
‫"התמונה שלך צריכה‬ ‫להופיע בוויקיפדיה תחת הערך 'קמצן'."‬
‫והוא הלך, וגם טרק את הדלת.‬
‫זה בטח שום דבר.‬
‫אבל אתם תדעו מה לעשות עם המידע הזה.‬
‫אולי זה היה גוסטאב. יש לנו קול דומה.‬
‫לא נכון.‬
‫אם הדוד היה עוד בחיים,‬ ‫הוא היה יכול לתת לנו רמז.‬
‫במקום זה, דשדשנו בבוץ.‬
‫באופן מטפורי. במציאות, עדיין היינו בבית.‬
‫מה הם שאלו אותך?‬ ‫-אם אני חושדת במישהו.‬
‫בוא נתמקד בחידה.‬
‫ואת חושדת במישהו?‬
‫האמת, תמיד היו לי יחסים טובים עם הדוד.‬
‫סתם דיברנו.‬
‫אז חשבנו, ובחרנו בפורטוגל.‬
‫חישבנו הכול, וזה יעלה מיליון.‬
‫מיליון?‬
‫אלה המחירים בפורטוגל.‬
‫מכל האנשים,‬
‫אתה אמור להבין, דוד.‬
‫ארבעה חדרי שינה?‬
‫הפתעה לקרול.‬
‫"גם אכזבה היא סוג של הפתעה."‬
‫להקת "ז'יפרה". לא משנה.‬
‫אבל...‬ ‫-אני מצטער, זה סופי. לא.‬
‫התמונה שלך צריכה להופיע בוויקיפדיה‬ ‫תחת הערך "קמצן"!‬
‫כן.‬
‫עכשיו אני זוכר.‬
‫אבל זה לא...‬
‫זה שום דבר.‬
‫הדוד הציע שאמצא לעצמי חברה,‬
‫אקים משפחה נורמלית.‬ ‫הוא היה איש מבוגר, אתם יודעים?‬
‫זו לא אשמתו.‬
‫מתוך סקרנות, מי שמע את השיחה הזאת?‬
‫אני יודע. נטליה?‬
‫אם הייתי צריך לנחש,‬
‫היא מעמידה פנים שהיא עשירה,‬ ‫אבל תראו את התיק היקר שלה.‬
‫זה זיוף.‬
‫אני כנראה היחידה כאן‬ ‫שלא צריכה את הכסף שלו.‬
‫היי, כשחושבים על זה,‬
‫אפשר לומר שהגלגל האהוב על הדוד‬
‫הוא השעשועון שלו!‬
‫כן. זה מסתדר. אז מה?‬
‫איזו הקלה שאתה בחיים, דוד.‬
‫כשגיליתי שאתה מת, בכיתי כל הלילה.‬
‫אני מצטער.‬
‫לא חשבתי שנאד זקן שלא דיברת איתו 30 שנה‬
‫יעניין אותך בכלל.‬
‫הזמן טס.‬
‫בכל אופן, בבקשה תסלחי לי.‬
‫אנסה לכפר על כך.‬
‫זה צירוף מקרים מצחיק, כי לאחרונה‬
‫ביצעתי כמה השקעות כספיות מצערות,‬
‫והמקדמה על הספר החדש...‬ ‫בוא נגיד שבזבזתי אותה.‬
‫והאמת היא שלא כתבתי‬ ‫אפילו עמוד אחד יותר משנה.‬
‫מה שחסר לי זה...‬ ‫-השראה?‬
‫כסף.‬
‫לא תזיק לי הלוואה קטנה של כסף לבזבוזים.‬
‫טוב.‬
‫תודה.‬
‫בתנאי אחד.‬
‫כמובן.‬
‫מתי יום ההולדת שלי?‬
‫סליחה?‬
‫כיוון שאני דוד אהוב כל כך‬ ‫ברמה שבכית כל הלילה,‬
‫זו לא צריכה להיות שאלה קשה.‬
‫יום ההולדת שלך הוא... ב-12...‬
‫ב... מרץ?‬
‫מספר הזהות שלי מתחיל ב-43.‬
‫אפס, שתיים.‬
‫אפס, ארבע.‬
‫אז ארבעה בפברואר!‬
‫כן. אבל חבל. רק התשובה הראשונה נחשבת.‬
‫אבל ברור שזופיה אוהבת לוקסוס.‬
‫ראית את הנעליים שלה?‬
‫אני סתם מקשקשת.‬
‫זיג זאואר?‬
‫את מהמשטרה?‬
‫לא. אני כותבת ספרים. ספרי פשע.‬
‫זו הסיבה!‬
‫נכון!‬
‫נטליה סולץ.‬
‫"פשע בכל מחיר".‬ ‫קיבלתי אותו ליום ההולדת שלי.‬
‫אהבת אותו?‬
‫אני עדיין צריך לסיים את הקודם.‬
‫אני יודע. יש כאן כניסה!‬ ‫-איפה?‬
‫הבוקר, כשהסתובבתי בבית, ראיתי דלת.‬
‫עם מנורת טלוויזיה.‬
‫היא הייתה נעולה, אבל אולי עכשיו...‬
‫בואו נלך.‬ ‫-אלוהים.‬
‫יקירי, בוא הנה רגע.‬
‫קדימה.‬
‫תתרכז עכשיו.‬ ‫-בסדר.‬
‫אנחנו משחקים על הרבה כסף.‬
‫בפעם הבאה, כשנגלה משהו,‬ ‫אל תספר עליו לאחרים.‬
‫תקשיב לי.‬
‫אנחנו כבר לא משפחה. אנחנו מתחרים זה בזה!‬
‫קדימה.‬
‫לא היית כאן מספיק זמן?‬
‫כמעט סיימנו, דובון שלי.‬
‫יפה שאכפת לך.‬
‫בואי נלך.‬
‫כמעט הגענו.‬
‫מה בוער?‬
‫אלוהים.‬
‫שטח מרתף הבניין שלנו הוא שלושה מ"ר.‬
‫- שקט -‬
‫של הדוד היה קצת יותר גדול.‬
‫וואו! מגניב.‬
‫אופנוע קטן.‬
‫מה נעשה עכשיו?‬ ‫-בטאבלט לא היה כתוב שום דבר?‬
‫הדוד היה אמור להיות כאן איתנו.‬ ‫הוא בטח היה מנחה את השעשועון.‬
‫תורך.‬
‫הם מחכים לך.‬
‫שומעים את השעון הזה בכל מקום.‬ ‫-יקירי.‬
‫מרגע זה והלאה, הכול מרוץ.‬
‫אחזור בקרוב.‬
‫איך הייתה החקירה?‬
‫שום דבר מיוחד.‬
‫שאלות סטנדרטיות.‬ ‫-כן.‬
‫בדיוק. גם אצלי. משעמם.‬
‫מה אנחנו אמורים להגיד להם בכלל?‬ ‫-נכון!‬
‫היי, יש כאן כפתורים.‬
‫"קרול, נטליה, דוויד".‬
‫אנחנו לא שומעים אותך.‬
‫- כמה ספרים נטליה כתבה? -‬
‫"כמה ספרים נטליה כתבה?"‬ ‫-כמה?‬
‫בהצלחה.‬
‫אני לא יודע, תנחש. תבחר משהו.‬
‫אני לא שומע אותך בכלל!‬
‫- אמת‬ ‫שקר -‬
‫מה זה?‬
‫"לאן הדוד וזופיה נסעו בירח הדבש שלהם?"‬
‫נו, לאן?‬
‫כולם רצו לנצח, אבל לא שמו לב‬
‫שזו לא תחרות, אלא שיתוף פעולה.‬
‫המטרה שלנו הייתה להשיג‬ ‫לפחות חצי מהנקודות כדי להתקדם לשלב הבא.‬
‫אני יודעת. אנחנו צריכים לעבוד יחד.‬
‫זה הגיוני. אחדות משפחתית.‬
‫הפסדת שתי נקודות!‬ ‫-את מתכוונת, "הפסדנו"?‬
‫הפסדנו.‬ ‫-כן.‬
‫אולי נוכל לתת רמזים?‬
‫הדוד לא כאן, אז…‬
‫- איפה דוויד עובד? -‬
‫"איפה דוויד עובד?"‬
‫במרכז האנליזה הפוליטית שבאוניברסיטת ורשה.‬
‫את צוחקת עליי.‬ ‫-מרכז.‬
‫מעגל.‬
‫נכנס.‬
‫אנאלי...‬
‫תסתכל עליי! אני אומרת...‬
‫לעזאזל.‬ ‫-מה זה השאלות האלה?‬
‫בעצם התברר‬
‫שהדוד ידע עלינו יותר ממה שחשבנו.‬
‫מה הוא ידע עליך?‬
‫ובכן…‬
‫הכול טוב מאוד אצלנו.‬
‫תמיד יכול להיות טוב יותר,‬ ‫אבל גם יכול להיות גרוע יותר.‬
‫יופי. טוב מאוד.‬
‫אז אתה לא מפגר בתשלומי המשכנתא שלך?‬
‫אלה קשיים זמניים, אבל נסתדר.‬
‫אני מחכה למענק.‬
‫לזה שנדחה לפני חודש?‬
‫כן.‬
‫אני מבין שזושיה לא יודעת שום דבר?‬
‫אני גם ככה מעצבן אותה כל הזמן.‬
‫דוויד.‬
‫תספר לה.‬
‫אחרת אעזור לך בזה.‬
‫שום דבר מיוחד, אבל הוא ידע במה אני עוסק‬
‫וקרא כמה מאמרים שכתבתי.‬
‫אני חושב שזו הייתה תאונה.‬
‫תאונה מצערת.‬
‫אבל אם הייתי צריך להצביע על מישהו, אז...‬
‫הייתי מצביע על...‬ ‫כמובן, רק אם אני ממש חייב.‬
‫בבקשה, תרגיש שאתה חייב.‬
‫יש!‬ ‫-קדימה!‬
‫שור.‬ ‫-יש!‬
‫כן!‬ ‫-קדימה, נטליה.‬
‫אני?‬
‫נוכל להגדיל את הסיכויים שלנו.‬ ‫שניים יכולים להיכנס לשם.‬
‫בואי!‬ ‫-רעיון נהדר, לכי.‬
‫לכי!‬ ‫-בסדר.‬
‫תלחצי על הכפתור.‬
‫מה אנשים לא יעשו בשביל כסף, נכון?‬
‫נו?‬
‫"מה קרול הנמוך יותר מלמד?"‬
‫רק בשני ס"מ.‬ ‫-שישה.‬
‫קרב מגע!‬ ‫-קרב מגע.‬
‫למבדה?‬
‫תפוס את הראש!‬
‫נכון!‬
‫קונג פו?‬ ‫-קדימה. תחשבו!‬
‫לא, תלחצו על הכפתור!‬
‫סיף!‬
‫סיף? בחייך!‬ ‫-חרא!‬
‫אלוהים.‬
‫"איזה קעקוע יש לקרול על הגב?" תראה לה.‬
‫תראו!‬
‫טוב, זה...‬
‫דרקון!‬
‫כן!‬
‫זו אדיטה גורניאק שהפכה...‬ ‫לא משנה, לא תשמעו.‬
‫היא הייתה נהדרת ב"מטרו".‬
‫"איך קראו לחברה הראשונה של דוויד?"‬
‫אתמול בלילה לא הצלחתי להירדם אחרי כל זה.‬
‫הקיצר...‬ ‫-בקיצור.‬
‫שמעתי את קרול,‬ ‫הארוס של האחיין של הדוד, הנמוך מביניהם,‬
‫מדבר בטלפון.‬
‫זה קרול. שלחת לי הודעה,‬ ‫אבל לא יכולתי לענות כי...‬
‫אני לוחש כי השעה שלוש לפנות בוקר.‬
‫בתאילנד, זה שש שעות מאוחר יותר.‬
‫כן. לא, אמרתי לך, אני לא רוצה בן שנתיים!‬
‫או אפילו בן שנה.‬
‫לכל היותר, בן חצי שנה. שילמתי לך מקדמה.‬
‫בסדר, נהיה בקשר.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫אני לא רוצה להתחיל לחלק האשמות,‬
‫אבל נשמע שהם מנסים לקנות תינוק.‬
‫ותינוק הוא יקר.‬
‫כלומר, כך נראה לי, כי...‬
‫מעולם לא קניתי ילד באינטרנט.‬
‫או בשום מקום אחר.‬
‫מעולם לא קניתי ילד חי.‬
‫וגם לא מת.‬
‫לא. אלוהים.‬ ‫-לעזאזל!‬
‫היי.‬ ‫-קדימה!‬
‫תקשיב.‬
‫אני יודע. אנחנו מתחרים בהם.‬ ‫-לא. חל שינוי.‬
‫אתה תקוותנו האחרונה.‬
‫לך.‬ ‫-על כמה שאלות הוא צריך לענות?‬
‫על כולן.‬ ‫-תלחץ על "דוויד".‬
‫כדאי להכניס עוד אדם אחד.‬
‫לא, מאוחר מדי!‬
‫תראו.‬ ‫-"תאריך הלידה של נטליה".‬
‫התאריך הוא 25 בינואר, אלף תשע...‬
‫תלחץ על הכפתור.‬
‫התאריך הוא 25 בינואר 1973.‬
‫כן!‬ ‫-כן!‬
‫הוא תמיד שולח לי הודעה.‬
‫זה לא היום?‬
‫היום יום ההולדת שלך?‬ ‫-"יום הולדת שמח"‬
‫לא! שקט.‬
‫חמישים.‬
‫את בת 50?‬ ‫-מה פתאום.‬
‫קדימה. תסתכלו לשם.‬
‫"האגדה האהובה על קרול?"‬
‫מה דעתך?‬
‫אנשים היו מוכרים את אימא שלהם תמורת כסף.‬
‫לו יכולתי, הייתי מכניס את כולם לכלא.‬
‫שוב יש לך הרפס?‬
‫לא.‬
‫יש!‬ ‫-יש!‬
‫הוא טוב!‬ ‫-שאלה אחרונה!‬
‫אם תענה, ננצח!‬
‫קדימה!‬ ‫-משהו קל.‬
‫"מה שמו האמיתי של גוסטאב?"‬
‫מה?‬
‫איך קוראים לך?‬
‫לכל הרוחות. בסדר.‬
‫תשתי.‬
‫עכשיו תמותי.‬ ‫-למות?‬
‫בסדר.‬
‫רומאו?‬
‫כן!‬ ‫-כן!‬
‫רומאו?‬
‫למה לא סיפרת לי?‬
‫כן!‬
‫אז אפילו יוליה לא ידעה?‬
‫איך ידעת?‬
‫אני שונא את השם הזה.‬
‫הוא יפה, דובון שלי.‬ ‫-איך ידעת את כל זה?‬
‫איך הדוד ידע את כל זה?‬
‫- שישה חודשים קודם לכן -‬
‫דוד קלוס.‬
‫אה, סקר.‬
‫כן, בסדר. כמובן.‬
‫אתה בטח צוחק.‬
‫כמה זמן זה ייקח?‬
‫אלוהים.‬
‫כן, אני יכול להקדיש לזה חמש...‬ ‫טוב, 15 דקות.‬
‫תודה רבה.‬
‫רק כמה שאלות.‬
‫קודם כול, מה היה שמה של החברה הראשונה שלך?‬
‫ואיפה ממוקם הקעקוע הזה?‬
‫למה מיועד הסקר הזה?‬ ‫-זו שאלה טובה מאוד.‬
‫אבל אתה משלם, אז חוף בברבדוס.‬
‫תודה.‬
‫אז אתה יודע להניף סכין?‬
‫איך זה קשור?‬
‫לא משנה.‬
‫אנחנו לא יודעים עליך הרבה,‬ ‫אבל אנחנו רואים שיש לך טראומה מהילדות.‬
‫תפסיק כבר.‬ ‫-טראומה מהילדות?‬
‫אתה בטח מבית הרוס.‬
‫טעות. ההורים שלו גרים בארה"ב.‬
‫איזה מין פסיכולוג אתה?‬
‫מה עם תסביך אדיפוס?‬
‫סליחה?‬ ‫-סליחה?‬
‫בחייכם.‬ ‫-תירגעו.‬
‫הגופה של הדוד נמצאת כאן,‬ ‫ואנחנו באיזה שעשועון משפחתי.‬
‫אז תפרוש!‬
‫כן, ליוזקה יש שני טלפונים.‬
‫לא היה לנו מושג.‬
‫גם השוטרים שהיא עבדה עליהם לא ידעו.‬
‫רק הנריק יודע, ועכשיו אתם.‬
‫אבל בסופו של דבר,‬ ‫ייתכן שהטלפון הפיראטי הזה‬
‫הציל את חיינו.‬
‫חזרו אליי מתחנת המשטרה. השוטר נתקע בשלג.‬
‫למה הוא לא יכול להגיע לכאן כש...‬
‫אימא, בואי הנה!‬
‫איבדתי קליטה.‬
‫מה קורה? מה אתם זוממים?‬
‫התקשרו מהמשטרה. השוטר תקוע בשלג.‬
‫אני חושבת שהבחורים האלה אינם שוטרים.‬
‫ההתנהגות שלהם לא מצאה חן בעיניי מההתחלה.‬
‫כתבתי 40 ספרי פשע.‬
‫שוטרים לא נושאים אקדח כזה.‬
‫אסור לנו לספר לאף אחד עד שנגלה מי הם.‬
‫בסדר.‬ ‫-אין לדעת מה הם יעשו.‬
‫מה דחוף כל כך?‬
‫רציתי להגיד לך ש...‬
‫עד כה לא ידעתי‬ ‫איך הצעת לאימא נישואים. זה חמוד.‬
‫כן.‬
‫הבת שלי אומרת לי דברים נחמדים.‬
‫איפה המצלמה?‬
‫אולי התוכנית של הדוד פשוט פועלת?‬
‫לחיים, משפחה.‬
‫הטאבלט! בואו הנה!‬
‫ברכותיי על שעברתם את השלב הראשון.‬
‫כולם נהנים?‬
‫אם אתם צופים בי, אני כבר לא איתכם‬
‫כי אני מתכונן לשלב השני.‬
‫שימו לב, חידה.‬ ‫כדי לעבור, לא יהיה לכם מוצא.‬
‫אז יש עוד, מה?‬
‫אנחנו צריכים למצוא אזור עם קליטה.‬
‫אם יש אינטרנט אלחוטי, נוכל להשיג עזרה.‬
‫הדוד אמר שהסיסמה קשה מאוד.‬
‫אני הולכת לשירותים.‬ ‫-גם אני, עם הנריק.‬
‫את הולכת איתו?‬ ‫-כן, אולי גם אני צריכה לשירותים. נראה.‬
‫טוב, מוזרים.‬
‫"לא יהיה לכם מוצא."‬
‫יש לך קליטה?‬ ‫-עדיין לא.‬
‫שלום. מה נשמע?‬
‫אפשר לעזור לכם?‬
‫אני רק הולכת לשירותים עם אחי.‬
‫איזה אח?‬
‫אני מכנה את דודתי...‬
‫אחי הגדול.‬
‫כי היא תמיד עוזרת לי כשאני צריכה אותה.‬
‫כן. חמוד.‬
‫הגיע הזמן לחקירה, גברתי הצעירה.‬
‫קדימה.‬ ‫-אבל יוזפינה היא קטינה.‬
‫אני חושבת שכדאי שאלך איתה.‬
‫נכון.‬
‫"לא יהיה לכם מוצא."‬
‫אולי זה חדר בריחה?‬
‫כל הבית הזה הוא חדר בריחה.‬
‫במוסך היה שלט "יציאה" מחוק.‬
‫חשבתי שזו בדיחה של הדוד, אבל עכשיו...‬
‫רגע...‬ ‫-תקשיבו...‬
‫בוא נשמור את זה לעצמנו.‬
‫יפה מאוד מצידך, אח גדול,‬
‫שאכפת לך מהאחיינית שלך. במיוחד אחרי‬
‫שאמרת לנו שאימא שלה חשודה פוטנציאלית.‬
‫למה?‬
‫הם מנסים להוציא אותך משלוותך.‬
‫זו שיטה ישנה.‬ ‫שוטרים מקומיים משתמשים בה לעיתים נדירות.‬
‫מה את רומזת?‬ ‫-רק שאתם מיומנים מאוד,‬
‫בהתחשב בדרגות שלכם.‬
‫אולי תכתבי עלינו ספר?‬ ‫-למה לא?‬
‫אבל קודם, אני צריכה לדעת את הדרגות שלכם.‬
‫לא. הייתי תלמיד גרוע.‬
‫דרגות, לא ציונים.‬
‫במשטרה, איפה שאנחנו עובדים.‬
‫המפקח בדנרסקי. וזה הצוער גודייקו.‬
‫מה קרה?‬
‫מה?‬
‫מה קורה כאן?‬
‫משאף.‬ ‫-מה?‬
‫בחדר שלנו.‬
‫בחדר שלנו? איזה משאף?‬ ‫-המשאף שלי...‬
‫המשאף שלי בחדר שלנו.‬
‫המשאף שלך בחדר שלנו?‬ ‫-לעזאזל, משאף בחדר שלנו.‬
‫-היא צריכה הנשמה מפה לפה.‬ ‫ -אני לא יכולה...‬
‫טפיחה?‬ ‫-טוב, לך.‬
‫אבל מה?‬
‫מי התקשר אלייך כשחקרו אותי?‬
‫ומה עם בעלך?‬
‫דוויד?‬ ‫-כן.‬
‫הוא לא יפגע בזבוב.‬ ‫-כן?‬
‫הוא מעולם לא היה מעורב בקטטה.‬ ‫עשינו פעם הורדות ידיים, ואני ניצחתי.‬
‫קיוויתי שהוא נתן לי לנצח,‬ ‫אבל הוא הודה שלא.‬
‫את יודעת, גבר אמיתי לא היה נותן לך לנצח.‬
‫אני הייתי מרסק אותך.‬
‫אתה יודע שבעיטה בביצים כואבת יותר מלידה?‬
‫אני כל הזמן פוגש נשים שאומרות,‬ ‫"אני רוצה עוד תינוק".‬
‫אבל אף פעם לא שמעתי מישהו אומר,‬ ‫"אני רוצה עוד בעיטה בביצים".‬
‫אני מת על הבדיחה הזו.‬
‫זה של דוויד.‬
‫הגברת מהבנק.‬
‫לא ענית?‬
‫מה קורה?‬
‫הנשימה שלך השתפרה?‬
‫רק רצינו לוודא שזה כאן, כדי שלא תבואו סתם.‬
‫ולסבתא יש גלגלים.‬
‫איפה הילדים?‬
‫בשירותים.‬ ‫-כן, גם נטליה.‬
‫כן.‬
‫בואו נחכה. אנחנו חייבים להיכנס ביחד.‬ ‫-בטח.‬
‫להיכנס לאן?‬
‫טוב, נראה לי שסיימנו.‬
‫תכניסו את הנער.‬ ‫-את אחי?‬
‫את החבר שלה.‬
‫התיק שלך רוטט.‬
‫זאת זימונית.‬
‫זימונית?‬
‫הזימוניות חזרו לאופנה, לא שמעת?‬
‫לא. זו משאבת אינסולין.‬
‫ליוזפינה יש סוכרת ו...‬
‫בואי הנה.‬
‫הלו?‬ ‫-משטרת דבורקי. השיחה נותקה.‬
‫מפקד המשטרה לא יצליח להגיע. הוא תקוע בשלג.‬
‫כבר אין צורך.‬
‫אני מצטער, הילדים שלי שיחקו בטלפון שלי.‬
‫כן, תודה. אני אלמד אותם לקח.‬
‫למה אמרתם שאתם שוטרים?‬
‫טכנית, לא אמרנו את זה.‬
‫השוטרים כאן. הגעתם לכאן מהר.‬
‫אני לא יודע מה אמרו לכם...‬
‫תתחיל מההתחלה, בבקשה.‬ ‫כאילו אנחנו לא יודעים כלום.‬
‫בסדר. אז...‬
‫הופתענו לראות אתכם כאן,‬
‫ואז, מכך שדודכם מת.‬
‫והחלטתם לשבת לכם בנוח,‬
‫לתת לנו לשחק, ולהשתלט על הפטנטים.‬
‫הדוד שלך עבד על משהו‬
‫שכמה אנשים מתעניינים בו מאוד.‬
‫השלג פסק.‬
‫לעזאזל, השלג פסק.‬
‫תחשוב, הנריק!‬
‫- סיסמה שגויה -‬
‫אני לא מתכוון להשוויץ,‬
‫אבל הייתה לי הצלחה גדולה‬ ‫בכמה חדרי בריחה בוורשה.‬
‫זה נכון.‬
‫מושלם, ואז נגמור עם זה.‬
‫כמה זמן לוקח להשתין?‬
‫הם יודעים איפה אנחנו?‬
‫חיפשתי אתכם.‬
‫אבל...‬ ‫-למה אתה מתנשפת?‬
‫רצתי. בשביל הספורט.‬
‫והילדים?‬
‫הם נחקרים יחד, אז זה הולך מהר יותר.‬
‫השוטרים אמרו שאם לא נסיים תוך שעה, הם...‬
‫מה?‬ ‫-הם ייקחו אותנו לתחנת המשטרה.‬
‫נהדר.‬
‫אז מה נעשה?‬
‫השלב השני הוא חדר בריחה.‬
‫מי הרג את קנדי?‬
‫אנחנו לא יודעים.‬
‫להגיד לכם?‬
‫- למה "גלגל האמת" ירד משידור? -‬
‫"למה' גלגל האמת' ירד משידור?"‬
‫"'גלגל האמת' ירד משידור כשאחת המתמודדות‬
‫"ניסתה להתאבד אחרי שהפסידה בסיבוב האחרון."‬
‫- רחוב פוזיומקובה 7 -‬
‫זה בדיוק כמו הבקתה שהייתה לנו בילדות.‬
‫אלוהים, אני זוכר.‬
‫היינו כל כך עניים שהיה לנו רק ספר אחד.‬ ‫אימא נהגה להקריא לנו אותו לאט מאוד.‬
‫אתה...‬
‫כן, אלה אנחנו. היי, תראו!‬
‫תראה לי.‬
‫כן. אני בכלל לא זוכרת את זה.‬
‫בסדר, דוויד. בוא נתחיל לעבוד.‬
‫כן.‬
‫חמישים ותשע דקות.‬
‫רוצה אחד?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫ברצינות, דוויד?‬
‫למה לא?‬
‫אין לדעת מה יקרה.‬
‫בחדר "סימן השאלה" היה...‬
‫דוויד. הזמן אוזל.‬ ‫-הזמן.‬
‫איפה מצאת את הקופסה הזאת?‬
‫את הסוכריות?‬
‫מצאתי אותן על השיש במטבח.‬
‫תראה אותן למצלמה.‬
‫זה כאן!‬
‫זה כאן?‬
‫מה כתוב שם?‬
‫יום שבת.‬
‫אוי, לא.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫שכחתי להסתיר את זה.‬ ‫זה היה החטיף המיוחד של מר ולדיסלב.‬
‫מה זאת אומרת, מיוחד? מה קורה פה?‬
‫ולדיסלב אהב להתנסות בחומרים פסיכואק...‬
‫כמה אכלתם?‬ ‫-שתיים, שלוש.‬
‫שבע. אני אכלתי שבע.‬
‫בשבתות הוא בדק נסיוב אמת‬
‫שהוא המציא בעצמו.‬
‫הוא אכל חצי סוכרייה, לפעמים סוכרייה שלמה.‬
‫ואחרי סוכרייה אחת, נהיים כנים מאוד.‬
‫אבל אחרי שבע, זה הופך אותך לגמרי.‬
‫גם אני אכלתי אחת.‬ ‫-אוי.‬
‫גם אני אכלתי אחת.‬
‫אני לא. אני בדיאטה.‬
‫לא יצא לי לאכול סוכרייה.‬
‫גם אני אכלתי אחת.‬
‫מה זאת אומרת, הופך אותך לגמרי?‬
‫תרגישו את ההשפעה בעוד כמה דקות.‬
‫נהדר.‬ ‫-איזו צרה.‬
‫כן.‬ ‫-אתה בסדר?‬
‫לא. טוב, תקשיבו.‬
‫כל עוד אנחנו יודעים שאנחנו במלכודת,‬ ‫יש לנו סיכוי להימלט!‬
‫תסתכלו סביבכם. תחפשו רמזים. מהר!‬ ‫-אבל מה?‬
‫לאן לברוח?‬ ‫-מה?‬
‫אולי פה?‬
‫לאן את הולכת? אל תזוזי!‬
‫לא לזוז!‬
‫סליחה.‬
‫אני חושב שיש לנו בעיה.‬
‫הנה, מצאתי! הרמז הראשון!‬
‫"מה זעזע אתכם?"‬
‫מה? אותנו?‬
‫כן! תסתכלו סביבכם.‬ ‫הרמזים עשויים להיות בכל מקום.‬
‫המנורה.‬ ‫-אלוהים.‬
‫המנורה.‬
‫מה?‬
‫המנורה!‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫זה מרותך?‬ ‫-מה עם המנורה?‬
‫קרול.‬ ‫-לא. זה קטשופ! אלוהים.‬
‫טוב.‬
‫זה קורה לו.‬ ‫-מים.‬
‫הוא יהיה מעולף כמה דקות. קרול?‬
‫טוב.‬
‫אנחנו צריכים לבנות סולם.‬
‫מה זה אומר?‬
‫מה זאת אומרת.‬
‫גוסטאב.‬
‫רק רגע. חכו.‬
‫הנה.‬
‫אלוהים.‬
‫תטפס.‬
‫אלוהים.‬
‫היי. תסתובב.‬
‫העין שלי!‬
‫דוויד, תיזהר.‬
‫דוויד!‬
‫תנסה לא לגעת בי.‬
‫אני מנסה.‬
‫תיזהר!‬
‫כן! מצאתי המספר הראשון!‬
‫שש!‬ ‫-יש!‬
‫תחזיק חזק.‬ ‫-דוויד, תיזהר!‬
‫דוויד!‬
‫תקפוץ!‬ ‫-לא!‬
‫קדימה.‬ ‫-לא!‬
‫טוב.‬
‫ניצחנו?‬
‫אנחנו מיליונרים?‬ ‫-עדיין לא.‬
‫איך ידעת על המנורה?‬
‫אירועים ש"זעזעו" אותנו.‬
‫כשהייתי כאן כילד בחופשת הקיץ,‬
‫בבקתה הישנה והאמיתית של הדוד,‬
‫התחשמלתי קשות.‬ ‫הייתי בבית החולים יותר מחודש.‬
‫נכון, זה באמת קרה.‬
‫תורכם.‬
‫מה?‬
‫מה זעזע אתכם? תחשבו מחוץ לקופסה!‬
‫אני לא יודע מה זעזע אותי!‬
‫הרצפה היא לבה! תיזהרו, אתם תימסו!‬
‫כמה הם לקחו?‬
‫הרבה.‬
‫דוויד לקח הכי הרבה.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫האמת מתחילה לצאת.‬
‫יש לי פין קטן.‬
‫אלוהים!‬ ‫-אלוהים, קרול, שוב? זה לא נכון.‬
‫לא? אז תאכל סוכרייה ותגיד לי.‬
‫לא שכבנו שנתיים.‬
‫אלוהים, דוויד!‬
‫הידיים שלי נוצצות.‬
‫נהדר.‬ ‫-דוויד.‬
‫איפה הילד?‬ ‫-הידיים שלי נוצצות!‬
‫נהדר.‬
‫הבן.‬
‫לא, ברצינות, תראו את זה! כל כך מגניב!‬
‫- סיסמה שגויה -‬
‫"הסיסמה קשה מאוד."‬
‫- פורטונה -‬
‫- שקט -‬
‫"אני הולך לעבודה.‬
‫"קח את הכריכים שלך.‬
‫"עם נוטלה?‬
‫"כמו שאתה אוהב."‬
‫כשהיינו קטנים, הילדים המקומיים נהגו לצחוק‬
‫כי הוא שיחק בבית בובות ולא בכדור.‬
‫אז זה באמת נראה מוזר.‬
‫היו לי שני בעלים.‬
‫בגדתי בשניהם.‬
‫אבל קשה למצוא גברים כמו דוויד.‬
‫נכון.‬
‫תקשיבי. לא קיבלתי את המענק.‬
‫כלומר, קיבלתי, אבל לא הסכמתי לקבל אותו.‬ ‫-מה?‬
‫לא רציתי לעזוב אתכם לארבעה חודשים.‬
‫כן. במיוחד כי אלה‬ ‫הרגעים האחרונים שלנו יחד.‬
‫אני בוחר שאלה על משפחת קלוס.‬
‫הקטגוריה היא "טריוויה".‬
‫דוויד וזושיה נפרדים?‬ ‫-דוויד, לא.‬
‫התשובה הנכונה היא "כן".‬
‫השאלה היחידה שנותרה‬
‫היא מתי נספר לילדים?‬
‫מצטער, ילדה.‬
‫אני יודעת כבר הרבה זמן.‬
‫יש לך מוחק זיכרון כמו ב"גברים בשחור"?‬
‫תשתמש בו על ההורים שלי?‬ ‫תגיד להם שהם אוהבים זה את זה שוב?‬
‫זה לא עובד ככה, ילדה.‬
‫מה את חושבת?‬
‫שלא ראיתי אותך בוהה בשוטר ההוא?‬
‫מה? בחייך. הוא פרא אדם!‬
‫הוא חושב שבעיטה בביצים כואבת יותר מלידה.‬
‫אידיוט.‬
‫מצטערת, ילד.‬
‫כנראה אף פעם לא היה לו קרע בנרתיק.‬ ‫-כנראה שלא!‬
‫מסתבר שסיסמת הוויי-פיי הייתה קשה מאוד.‬
‫אבל, מצד שני, היא הייתה קלה מאוד.‬
‫ההסבר מסובך, אבל הסיסמה הייתה קלה מאוד.‬
‫קלה מדי, למעשה, כי היא הייתה "קשה מאוד".‬
‫איפה אתה?‬
‫לא משנה, אתם תראו.‬
‫לעזאזל.‬
‫"הסיסמה קשה מאוד."‬
‫ילד?‬
‫"קשה מאוד".‬
‫יש!‬ ‫-היי!‬
‫לעזאזל.‬
‫תפסיק לעשות שטויות.‬
‫בוא!‬
‫ילד!‬
‫כיוון ששנינו לא יכולים לשקר עכשיו...‬ ‫-כן?‬
‫אתה איתי רק בגלל הכסף, נכון?‬
‫לא.‬
‫אני לא איתך בגלל הכסף.‬
‫אני יודע שיש לך בעיות כלכליות לאחרונה.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫בואי הנה.‬
‫אבל אני לא אוהב את הבושם שלך.‬
‫בסדר. סליחה!‬
‫כיוון שאנחנו לא יכולים לשקר,‬ ‫לא הרגתי את הדוד.‬
‫גם אני לא.‬
‫-לא אכלנו סוכריות, אז...‬
‫השקרן הכי טוב שאתה מכיר‬
‫הוא לא השקרן הכי טוב שאתה מכיר.‬
‫אני מקווה שהילדים לא דואגים לנו.‬
‫הם לא שוטרים. הם לא מבינים בדרגות,‬ ‫ואין להם אקדחים של שוטרים.‬
‫מה?‬
‫אני לא יודעת מי הם.‬ ‫הם לקחו את יוזקה ואמרו לי לא לגלות.‬
‫הם יודעים שהמשטרה תבוא אחרי הסופה.‬
‫לכן נתנו לנו שעה. אחר כך הם…‬
‫הם מה?‬
‫אלוהים!‬
‫יוזקה, הנריק, אני בא להציל אתכם!‬
‫זידאן!‬
‫דוויד, יקירי.‬ ‫-אתה בסדר?‬
‫היי, דוויד!‬
‫זה השיר שהתנגן כשהכרנו.‬
‫מה המספר שלו?‬ ‫-אחת עשרה.‬
‫אחת עשרה?‬
‫המספר האחרון. אני אכניס את הקוד.‬
‫קום.‬ ‫-תן לי יד.‬
‫דוויד! אלוהים אדירים!‬
‫זה עבד!‬ ‫-יש!‬
‫תראה, פתחת את הדלת!‬ ‫-בואו נלך.‬
‫הטאבלט.‬
‫כן.‬
‫אני חייב לעשות הכול בעצמי.‬
‫אני מפחד ממך!‬
‫אתה בסדר?‬
‫תעזוב אותה!‬
‫איפה הנריק?‬
‫אלוהים.‬
‫היי, בוא הנה.‬
‫משפחה יקרה, ברכותיי על מעבר לשלב נוסף.‬
‫המשחק מתקרב לסופו לאט לאט,‬
‫אז רמת הקושי תצטרך לעלות.‬
‫כדי להתחיל במשימה האחרונה,‬
‫עליכם להתאחד.‬
‫גם אצלכם האורות כבו?‬
‫אלוהים.‬
‫נדרשת טביעת אצבע כדי לפתוח את הדלת.‬
‫של מי?‬
‫אני אעזור.‬
‫לא!‬ ‫-לא!‬
‫אתה בטח כזה קשוח,‬ ‫שאתה אפילו מקלף ביצה עם סכין!‬
‫יש לכם 15 דקות.‬
‫אני לוקח את הילד. תשגיח עליהם!‬ ‫-בבקשה, קח אותי במקומו!‬
‫כמה שיותר, יותר טוב.‬
‫אתה תצליח, אבא!‬
‫אולי, אבל כנראה שלא! והם יהרגו את כולנו!‬
‫זה עדיין משפיע?‬ ‫-לא. כן.‬
‫לא עשיתי הגדלת חזה!‬
‫אני יכולה לשקר עכשיו.‬
‫עכשיו נסתובב.‬
‫קדימה.‬ ‫-איזה זין.‬
‫הופה!‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫זהו. תניחו אותו.‬
‫למה זה מיועד?‬
‫טוב.‬
‫הנה.‬ ‫-לא ממש.‬
‫לא?‬ ‫-זה לא עובד.‬
‫חכה רגע.‬ ‫-שים לי אותו.‬
‫עלינו להתאחד. כולנו צריכים להתחבר זה לזה.‬
‫קדימה, הם תפסו את הנריק.‬
‫יש!‬
‫שים את זה, הנריק לא כאן!‬
‫שים את זה!‬
‫זהו.‬
‫קדימה. בואו אחריי.‬
‫אני מצטער, ילד.‬
‫הדודה אלה.‬
‫המבוך הזה הוא כמו אילן היוחסין שלנו.‬
‫בואו נפנה ימינה.‬
‫לא, רגע. עברנו קודם את הדוד יאנוש.‬
‫זה אומר שאנחנו צריכים ללכת לכאן.‬
‫זה לא אותו דבר?‬
‫נותרו דקות ספורות עד סוף המשחק.‬ ‫-מה תעשו לנו?‬
‫שיחקת פעם פק-מן?‬
‫נאכל אותך.‬
‫להאט?‬ ‫-לא.‬
‫כמה זמן?‬
‫שש דקות.‬
‫הנה.‬
‫זה אחיה הצעיר של דודה שלנו, הדוד אלברט.‬
‫טעינו בכיוון.‬
‫מכאן.‬ ‫-אבל...‬
‫ההוא עם היבלת?‬ ‫-היא גדלה עוד יותר.‬
‫לא, כבר היינו כאן.‬
‫לא.‬ ‫-שלוש דקות!‬
‫אז לאיזה כיוון?‬
‫אני תוהה אם הדיוקנאות שלנו כאן.‬
‫טוב.‬
‫נצטרך למצוא את עצמנו.‬
‫לא היינו צריכים להקשיב למאמן ההוא.‬ ‫-הלכנו בכיוון הלא נכון.‬
‫אנחנו צריכים למצוא את עצמנו. בואו אחריי.‬ ‫-רגע!‬
‫אתה!‬
‫שם.‬ ‫-הנריק!‬
‫היי. תן לי את זה.‬
‫תחזיר לנו את הנריק.‬
‫מה תעשו לי?‬
‫זידאן!‬
‫קדימה.‬ ‫-בואו נרוץ.‬
‫תירגע.‬
‫מצטער, ילד. לא יכולתי להתאפק,‬
‫אבל אני חייב להודות‬
‫שיש לך ביצים.‬
‫היי!‬
‫היי! הלו! הצילו!‬
‫שברו את הכלים ולא משחקים.‬
‫תן לי את זה.‬
‫קודם תחזיר את הנריק.‬
‫גם לנו יש נשק!‬
‫אני יכול לשקר.‬ ‫-תן לי!‬
‫קרול.‬ ‫-מכה אחת ואמחץ לך את קנה הנשי...‬
‫קרול!‬
‫היי, אתה! נראה אותך.‬
‫כל הכבוד, הנריק!‬
‫בכל זאת תקבל קונסולת משחקים. אפילו שתיים!‬
‫אתה ממש חכם, אחי!‬
‫אולי הגזמתי קצת בתיאור,‬
‫אבל הנריק באמת התאמן בג'ודו חצי שנה.‬
‫והוא באמת ניסה.‬
‫זידאן!‬
‫תעזוב אותו! תעזוב את בעלי!‬
‫בוא הנה!‬
‫הנה הלידה שלך.‬
‫בוא הנה, יקירי.‬
‫הצילו!‬
‫היי!‬
‫אני מצטער. על…‬
‫החרא הזה...‬
‫הקפוא...‬
‫סופת השלגים.‬
‫הדוד אהב הפתעות.‬
‫זה חייב להיות.‬
‫טעות טרגית. התאבדות לא מכוונת.‬
‫ספר שכותב את עצמו, נכון?‬
‫אולי תכתבי סדרת ספרים בשם "הכלב השלישי"?‬
‫כששני כלבים רבים, השלישי לוקח.‬
‫מספר ת.ז של הדוד?‬ ‫-גלגל שלישי.‬
‫כן, מהר. יופי.‬ ‫-לא זה. זה. יופי.‬
‫אבל אנחנו צריכים חודש ויום.‬
‫ארבעה בפברואר. אל תגידו לי שלא ידעתם.‬
‫ארבע זה כאן.‬ ‫-ארבע ושתיים.‬
‫אוי, ואו.‬
‫לעזאזל.‬
‫זהו זה!‬ ‫-מה?‬
‫זה ריק.‬ ‫-אין פה כלום.‬
‫שום דבר!‬
‫זה ריק.‬ ‫-לא!‬
‫שקט!‬
‫ברוכים הבאים. כיוון שכל המשפחה כאן,‬
‫אני מברך את כולכם בשמי ובשם הדוד ולדיסלב.‬
‫הגעתם הנה אתמול,‬ ‫ואני מקווה שהרבה דברים השתנו מאז.‬
‫ברכותיי על סיום המשחק.‬ ‫באשר לפטנטים שלי, אל תדאגו.‬
‫כולם שמורים כאן בבטחה.‬
‫ואולי במקום אחר.‬
‫אבל אספר לכם הכול מאוחר יותר, בארוחת הערב.‬
‫נתראה בקרוב. לחיים, משפחה!‬
‫במוקדם או במאוחר, הפטנטים יימצאו,‬
‫ולמרות שאין לנו מיליונים,‬
‫יש לנו אלה את אלה.‬
‫ובמצב הזה, זה הכי חשוב לדעתי.‬
‫טקסס ריינג'ר.‬
‫אבל גם קצת כמו זידאן.‬
‫אז אם הכול ברור עכשיו,‬
‫מה תרצו לשתות?‬
‫שם המשפחה שלו היה פורטונה שפירושו "מזל",‬
‫והוא קרא לשעשועון שלו "גלגל האמת"?‬
‫הוא רתח מזעם בכל פעם שמישהו הזכיר את זה.‬
‫רק רגע.‬ ‫-את באה?‬
‫מה, עכשיו?‬ ‫-הלו.‬
‫רציתם לספר לנו משהו?‬
‫כן,‬ ‫-אני אעזור.‬
‫כן. שניכם גדולים מספיק כדי לשמוע את זה.‬
‫אני בהיריון.‬
‫יהיה לכם אח קטן.‬
‫תראה את הפרצופים שלהם. לא, סתם צחקתי.‬
‫אבל הלכת לרופא?‬
‫רוברט רופא.‬ ‫"רופא" זה שם המשפחה של עורך הדין שלנו.‬
‫אבל זה כבר לא חשוב עכשיו.‬
‫ילדים חושבים שההורים שלהם יודעים הכול,‬
‫וזה השקר הגדול ביותר של האנושות.‬
‫כן, כן, כן!‬
‫תראו את זה!‬
‫תקשיבו!‬
‫הודעה חשובה. אנחנו נשארים בפולין.‬ ‫-נכון!‬
‫בראבו!‬
‫מה זה? מה קורה?‬
‫המגבות.‬
‫יש לך זכות לשמור על שתיקה. כל מה שתגידי…‬
‫את יודעת את זה בעל פה.‬
‫אני?‬
‫אבל לא הרגתי אף אחד.‬
‫זה אני.‬
‫מה?‬ ‫-זה אני.‬
‫הוא משקר.‬ ‫-הוא לא.‬
‫בסדר.‬ ‫-תחת ההשפעה אמרת שזה לא אתה.‬
‫לא, לא אכלתי את הסוכריות.‬
‫אבל הדבר השני שאמרתי היה נכון.‬
‫אני באמת אוהב אותך, נטליה.‬
‫אני מצטער.‬ ‫-אבל למה?‬
‫עכשיו, תתרכזו.‬
‫לשמחתה של נטליה,‬ ‫גוסטאב לא היה איתה רק בגלל הכסף.‬
‫אבל למורת רוחה, הוא היה איתה‬ ‫כי היא הייתה קרובת משפחה של הדוד.‬
‫זו הייתה ההזדמנות היחידה שלו להתקרב אליו,‬
‫מאחר שהדוד בילה את כל חייו‬ ‫במבצר מאובטח בכפר.‬
‫- זהירות, מוקשים! כנראה… -‬
‫בשנת 1990, סבתו של גוסטאב,‬ ‫שגידלה אותו, השתתפה ב"גלגל האמת".‬
‫קרול צדק לגבי גוסטאב.‬
‫הדוד נתן לה רמז מטעה. לטענת הסבתא, לפחות.‬
‫היא הפסידה, נכנסה לדיכאון,‬ ‫ולבסוף אפילו ניסתה להתאבד.‬
‫כתוצאה מכך, גוסטאב נשלח לבית יתומים‬ ‫והאשים בכך את הדוד.‬
‫סבתא!‬
‫גוסטאב רומאו תכנן את הרצח במשך זמן רב,‬
‫אבל הוא לא חשב שיתאהב בנטליה באמת.‬
‫הוא ויתר על התוכנית.‬
‫הלו?‬
‫הוא חש הקלה כשהוא גילה שהדוד מת.‬
‫לעזאזל!‬
‫כשהם באו להקראת הצוואה והדוד הופיע,‬
‫גוסטאב נותר ללא מילים.‬
‫בלילה, כשהוא ירד לשתות מים,‬ ‫הוא פגש את הדוד.‬
‫- יום שבת -‬
‫התברר שהדוד ידע מההתחלה מיהו גוסטאב באמת,‬
‫כי הוא התכונן למשחק.‬
‫הם התחילו לדבר.‬ ‫הכול הלך טוב. אבל בסופו של דבר...‬
‫אני סולח לך.‬ ‫-אני סולח לך.‬
‫על מה?‬
‫על כך שרצית להרוג אותי.‬
‫ואתה, רומאו? על מה אתה סולח לי?‬
‫על הרמז המטעה שנתת.‬
‫זה לא נכון.‬
‫זה כן נכון.‬ ‫-לא.‬
‫פשוט תודה שטעית.‬
‫אני לא יכול.‬
‫תגיד את זה.‬
‫אני לא יכול לשקר לך.‬
‫התשובה הנכונה הייתה גרינלנד,‬ ‫והראיתי לקטרינה...‬
‫אל תגיד את שמה!‬ ‫-רציתי להראות לקטרינה...‬
‫במהלך השיחה שלהם, הדוד היה‬ ‫תחת השפעת סוכריות האמת שלו.‬
‫הוא ניסה להגיד לגוסטאב‬ ‫שהוא לא יכול לשקר לו.‬
‫אולי זו הסיבה שהוא הודה בפניו‬
‫שהוא ידע את שמו‬ ‫ואת זהותו האמיתיים של גוסטאב.‬
‫לא התכוונתי להרוג אותו.‬
‫חשבתי שמשום שהוא לבש‬
‫את החולצה חסינת הכדורים שלו,‬
‫אוכל לדקור אותו כמה פעמים.‬
‫כחלק מהטיפול?‬
‫לא ידעתי שהוא לובש חולצה רגילה.‬
‫הן נראות אותו דבר.‬
‫כשדקרתי אותו בפעם הראשונה‬
‫וראיתי דם,‬
‫אני לא יודע מי מאיתנו הופתע יותר.‬
‫אני מצטער.‬
‫איך ידעתם שזה אני?‬
‫הכול בזכות הנריק.‬
‫כשהוא מצא את הכתבה על ביטול השעשועון,‬ ‫עם תמונה של משפחתה של המשתתפת,‬
‫היה כתוב, "קטרינה עם הנכד רומאו".‬
‫שם נדיר.‬
‫הבוקר הוא מצא את החלק האחרון בפאזל.‬
‫זוכרים? גוסטאב רומאו נכנס למטבח ושאל…‬
‫"הוא לבש חולצה רגילה ודקר את עצמו?"‬
‫הוא דיבר מוקדם מדי.‬
‫הוא אמר את זה לפני שראה את הגופה.‬
‫איך הוא היה יכול לדעת כיצד הדוד מת?‬
‫אבל זו עדיין הייתה רק תאוריה.‬
‫לכן התקשרתי למשטרה,‬ ‫וביקשו ממני לא לספר לאף אחד.‬
‫אז סיפרתי רק לאבא.‬ ‫-לא היו לנו ראיות.‬
‫האפשרות היחידה הייתה לבלף‬
‫ולבדוק אם אתה באמת אוהב את נטליה‬ ‫מספיק כדי למנוע מאיתנו לעצור אותה.‬
‫האם כל מה שקרה בסוף השבוע הזה‬ ‫התרחש בדיוק כפי שסיפרתי?‬
‫אני לא יודע, הרי הייתי די מסטול.‬
‫אבל זו הגרסה שלי, ואני נצמד אליה.‬
‫סוף השבוע הזה שינה הרבה בחיים של כולנו.‬
‫הנה השושבין. אפשר להתחיל.‬
‫נטליה כבר כותבת ספר‬ ‫על האירועים שקרו באחוזה של הדוד.‬
‫"הזקן והסם".‬
‫השתעממת?‬
‫עד כה, למרות החיפושים,‬ ‫איש לא הצליח למצוא את הפטנטים.‬
‫הזוג קרול מטורפים על ולדיסלב,‬
‫כלב אקיטה בן חצי שנה,‬
‫אותו קרול קנה בתאילנד.‬
‫איזו הקלה.‬
‫והמשרת? הדוד שילם לו כל כך יפה‬
‫על שירה בו וכל זה,‬
‫שהוא הצליח לקנות את האחוזה.‬ ‫הוא עדיין גר בה.‬
‫יש לו משרת משלו, אבל הוא ממשיך‬ ‫לנקות ולהשקות את העציצים בעצמו.‬
‫ואנחנו? עדיין אין לנו מרפסת,‬
‫אבל יוזקה רגועה יותר,‬ ‫והנריק רוצה להיות בלש.‬
‫והיחסים שלי עם זושיה השתפרו.‬ ‫התחלנו ללכת לקזינו.‬
‫ליאקוב קזינו, מטפל זוגי.‬
‫מה אנשים לא יעשו בשביל כסף?‬
‫השאלה הטובה יותר היא,‬ ‫מה אנשים לא יעשו למען המשפחה שלהם?‬
‫באשר לכסף, כמו שאמרתי.‬ ‫אין לנו, ואנחנו מאושרים.‬
‫- הסוף -‬
‫- כנראה… -‬
‫גבירותיי ורבותיי, ברוכים הבאים‬ ‫לפרק נוסף של "גלגל האמת".‬
‫שמי ולדיסלב פורטונה.‬
‫אלה הפרסים שלנו,‬
‫אופנוע קטן, מכונית,‬
‫והפרס הגדול,‬
‫צ'ק על סך מיליארד זלוטי.‬
‫גברת קטרינה באה אלינו מבידגושץ'.‬
‫כן.‬ ‫-לבד?‬
‫עם הנכד שלי.‬
‫נותרה שאלה אחת.‬
‫אם תטעי, תפסידי הכול.‬
‫מה שמו‬
‫של האי הגדול ביותר בעולם?‬
‫רגע. את יודעת את זה.‬
‫התשובה היא...‬
‫אי הפרפרים?‬
‫אני מצטער.‬
‫התשובה הנכונה היא גרינלנד.‬
‫לא!‬
‫אבל...‬
‫תודה שצפיתם בנו היום.‬
‫נתראה בשבוע הבא.‬
‫תרגום כתוביות: עטר אברמסון‬