Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ce nu fac oamenii pentru bani, nu?
MOȘTENIRE
Nemaipomenit!
Dacă moștenești un milion de zloți și cineva din familie primește două,
simți că ai pierdut un milion.
S-o luăm cu începutul! Am fost la citirea testamentului unchiului meu.
Pierduserăm legătura,
dar, din câte îmi amintesc, era un om neobișnuit.
- Era spion, îl știa pe Bill Gates… - Józka, termină!
…care și el era spion.
Știți unde e nasul unui agent secret?
Între spionii lui.
A fost gazda primului concurs televizat.
- Da. - Acum mult timp.
- Apoi s-a apucat de invenții. - Cum ar fi?
El ar fi inventat numărul PESEL.
Sistemul Electronic de Înregistrare a Populației?
Le punea cipuri oamenilor.
Jucăm jocul cu numere auto?
Copiii n-au vrut să meargă, dar unchiul a solicitat asta.
„Toată familia trebuie să participe.”
N-au ciocolată!
Reuniunea s-a produs mai devreme decât anticipam.
Natalia?
Ea e Natalia, verișoara mea.
Dawid!
Bună!
- Karol! - Ce?
Să-ți pui mănuși!
Karolek?
Ce mare te-ai făcut!
Nu, eu sunt Karol.
Fortuna.
El e alt Karol.
- Salut! - Salut!
Nu-i place să atingă oamenii.
- După Covid. - Salut!
Iar el e Gustaw.
- Salut! - Fiul meu.
Nu vă holbați!
Funcționează mereu.
- Gustaw, iubitul meu. - Bună!
Salut!
- Karol! - Și la noi funcționează. Logodnicul meu.
Ea e Zosia, soția mea.
Zosia…
Faceți cu mâna!
A trecut ceva!
E groaznic, nu?
- Ce? - Moartea unchiului.
- Da, o tragedie! - Da.
- Oribil! - Nasol!
La casa dlui Władysław,
o să vedeți un semn: „Atenție! Mine terestre.”
Dar nu e adevărat.
Probabil.
- Doamne! Îmi pare rău. - Vai de mine!
Nu e nimic.
- E scumpă! - A fost un accident.
Am uitat că petele accidentale se șterg singure.
Vai, mă scuzi!
E fabulos, mor! Mă frec cu aur de parcă-s urcior
Chiar dacă nu-i necesar
După 30 de ani Ajung în Top 30 din Forbes
Ce mașină conducea unchiul când venea aici?
Una veche sau…
Venea cu bicicleta.
Avea o Wigry-2 de modă veche.
Numai duminica scotea din garaj Bentley-ul.
Sau Ferrari-ul.
Sau Jaguarul.
Calc-o!
O moștenire mare poate transforma o familie normală în nebuni.
Dar o familie anormală?
O să vedeți!
- Ce ai mai făcut? - Mi-am cunoscut familia.
Bine. Condu!
Hai odată!
Stai! Nu totul e o cursă.
HAI, NATKA
Eu și Zosia am căzut de acord să schimbăm locurile în benzinărie.
Bine ați venit! Dacă e toată familia aici…
Majordomul unchiului.
Ieșea din casă în fundul gol, dar nu puteai sta supărat pe el
fiindcă mergea să-ți cumpere înghețata preferată.
Deschid ușa garajului.
Vă rog să parcați în garaj! Vine un viscol puternic.
Și ce s-a întâmplat cu…
Sigur sunteți toți înfometați de pe drum.
Vă invit să servim cina!
Vom citi ultimul testament diseară. Urmați-mă!
- Bine. - Repede!
Mulțumesc mult!
De câți ani nu ne-am mai strâns toți la masă?
- De 15? - Cam 20.
De dinainte să termin eu liceul…
De 30 de ani!
Eu nici n-am atâția ani.
Karol, nepotul unchiului, vânzător bun la o firmă mediocră.
Știe să vorbească.
Logodnicul lui, tot Karol,
conduce un Uber sau, cum îi spune el, e psiholog.
Nepoata unchiului, Natalia, e o autoare faimoasă de romane polițiste.
Le-am citit pe toate, dar are prea multe scene de sex.
Iubitul ei, Gustaw.
Știu la ce vă gândiți. Ce diferență uriașă!
E cu aproape 20 cm mai înalt decât Natalia.
Nu știu ce îndeletniciri are, dar sigur nu-și face temele.
Acesta sunt eu, Dawid, profesor.
Soția mea zice că nu câștig mult,
dar măcar nimănui nu-i pasă de munca mea.
Soția mea, Zosia, e agent fiscal.
Mai zic că e o trăsătură de caracter, dar pe la spatele ei.
Fiica mea, Józefina, are 16 ani,
dar, sincer, aș vrea să aibă iar patru ani.
Iar fiul meu, Henryk, are 13 ani
și n-are nici cea mai mică idee că el va fi adevăratul erou al poveștii.
Un iaht.
Poftim?
M-am gândit să spunem fiecare ce ne cumpăram cu banii din moștenire.
Cum i-o fi împărțit unchiul?
În mod egal, sunt sigur.
Nicio șansă!
Un apartament mai mare…
cu balcon.
Noi plecăm din țară anul ăsta.
Voiam să mergem la Hamburg, dar să vedem!
Poate în Portugalia?
Sunteți toți invitați la petrecerea de casă nouă.
Și copiii?
Ne întrebi dacă ne cumpărăm și copii?
Nu.
Întrebam dacă și copiii ar putea…
Adică…
Susțineți adopțiile gay?
Ne întrebi dacă vrem să adoptăm un gay?
Nu…
Întrebam din curiozitate dacă aveți vreo poziție în…
- Pentru o viață nouă și fericită! - Da, să ciocnim!
- Banii nu cumpără fericirea. - Ușor de zis când îi ai!
Fiți atenți la noi! Nu avem bani, dar suntem fericiți.
Mănâncă!
Voiam să spun
că sunt lucruri mai importante în viață decât banii.
Familie, copii…
Nu poți fi fericit fără copii?
Nu, nu poți!
Adică, sigur…
nu poți, dar…
Și de ce n-am putea?
Bei prea mult și nu poți rămâne gravid.
Ce tot trăncăniți acolo?
Cât v-a lăsat unchiul?
Credeți că Bezos e cel mai bogat?
Bogații controlează totul în secret.
- Józefina… - Ai dreptate.
Hai în camera noastră!
- Căutăm copii de vânzare. - Super!
Era ciudat și în copilărie.
Și nu sunt homofobă.
N-am cum să fiu dacă soțul meu…
era gay.
- Dar cine? Dawid? - Da.
Ar trebui să-i apară poza pe Wikipedia la „bâlbâit”.
O fi votat cu…
Să nu exagerăm! Dar cui îi pasă?
- E cam strâmb. - Așa a zis și el.
Hai odată!
Tu cum ți-ai denumi iahtul?
Natalia ar trebui să-i spună „Gustaw”
fiindcă i-ar întreține pe amândoi.
Dacă nu stă cu ea pentru bani?
Dacă și cu parcă…
Gustaw o să-și ia rapid tălpășița, stă cu ea pentru bani.
Vremuri și Măsuri Disperate. Voiai un autograf.
Las-o baltă!
Câți ani are?
Umblă cu mucosul ăla! O să-i auzim noaptea.
Ai grijă!
- Nu-i nimic. - Cămășile mele!
Haide!
- Și fiica lor? - E țăcănită.
Lasă, nu la asta mă refeream! Adolescenții au viață grea.
Și tu ai făcut multe prostii în copilărie, dar nu existau telefoane, să te filmeze.
Conform teoriei sale, dârele lăsate de avioane
sunt, de fapt, compuși chimici
răspândiți pentru a controla populația.
- Ce e aia? - Dispari!
- Mai mult, susține că dârele chimice… - Doamne!
- Ce e? - Nimic.
…face broaștele să devină homosexuale.
- Să-mi lucrez bicepșii! - Dacă Dawid primește totul?
L-ai auzit pe cercetaș, o să împartă totul egal.
- Mă filmezi? - Nu.
Nu-ți face griji, dragule!
Dacă i-a lăsat totul lui Dawid?
Oricum primim o treime.
Chiar și o treime e mult!
Era o întrebare retorică.
Cauți trusa de cusut?
Nu. Dar nu e nimic rău s-o iei cu tine.
Și prosoapele?
Cine ești, Paznicul Moralității?
- O iau ca pe un compliment. - Grozav! Gata!
Să n-o luăm de la capăt!
Când le spunem copiilor?
Nu știu.
Stabilim săptămâna viitoare.
Sunt numai câteva propoziții.
E un semn bun.
„Dragă familie,
- …păcat că ne întâlnim…” - Józka!
- „…în așa împrejurări.” - Taci!
- Potolește-te! - „Nu vă plictisesc, trec la subiect.
Toate economiile mele și banii proveniți din vânzarea proprietății,
- …avere estimată la zece milioane…” - Doamne!
„…o dăruiesc…
orfelinatului local.”
Poftim?
Își fac un Disneyland?
„În plus, v-am pregătit un joc
în care puteți câștiga drepturile asupra brevetelor și invențiilor mele.
Toate cele bune! Al vostru, Władysław.”
- Rupe-l! - Era un țăcănit.
Lasă-mă!
Un escroc, nu un țăcănit.
Poftiți tableta pentru jocul de mâine!
Joacă singur!
La naiba!
Poftim? E în viață?
Salutare, familie!
Mă iertați!
Știu, am cam sărit calul cu moartea și testamentul meu.
- Poate! - Da.
Dar recunoașteți că era singura cale de a vă aduce pe toți aici!
Pentru ce?
Ești pe moarte?
Nu.
Nu cred!
Doar că, după atâția ani singur…
Bine, aproape singur.
Pentru ce mă zbat atât?
Pentru cine?
Am vrut să nu repetați greșeala mea.
Să veniți aici, să interacționați
și să vă cunoașteți până nu e prea târziu.
Ce fețe ați făcut când ați auzit că îmi donez averea!
Nu, era pentru o cauză nobilă.
Da. Să nu mai pierdem vremea!
Mâine ne așteaptă un joc distractiv.
Am lucrat mult timp la el. O să ne distrăm pe cinste!
Începem la ora zece.
Am o întrebare.
Lasă-mă! E doar o informație.
Voiam să întreb despre brevetele unchiului.
Cam cât valorează?
Doamne, nu știu!
Zeci de milioane.
Am vorbit cu câteva agenții, toate sunt foarte interesate.
Dar să le luăm pe rând!
Sunt chestiuni importante.
- Sfinte Sisoe! - Doamne!
Noua mea invenție.
Subțire ca tricoul și tare ca vesta antiglonț.
E antiglonț?
Din fericire, da.
Józka!
- Ce tare! - Exact.
Acum, că ne-am lămurit,
cine vrea ceva de băut?
- Eu vreau o tărie. - Absolut!
Super! Ce șmecherie, frățică!
- Da, ne bagă-n boală. - Termină!
Da.
Proiectul meu. Mi-l dai după ce-l rezolvi.
Ne-am înțeles?
Grozav!
Mulțumesc!
Familie, e timpul să plec. O să fie palpitant mâine!
Din ce am înțeles, miza jocului e distracția?
O să vedeți, dar ai ghicit.
Am mâncat sănătos în ultima vreme, mai aveți de așteptat moștenirea.
- Termină, unchiule! - Da.
Desigur.
Nu-mi place să înjur, dar…
- Unchiul e fu… - …la cap!
E limpede ca lumina zilei, omul e sărit de pe fix!
Dar…
pe de altă parte, ar fi distractiv să facem ceva împreună.
Tot ce e posibil.
Unchiul chiar va muri într-o zi.
E mai bine să fim în relații bune cu el.
Știi ce? Mă sperii.
Karpacz e aproape. Mai știi hotelul?
Da, n-am ieșit din cameră tot weekendul.
Da, m-am deranjat la stomac.
Nu știu… Dacă vrei, putem să plecăm chiar acum.
E clar că n-o să jucăm.
Plecăm mâine-dimineață. Ce faci?
Calculez cât am cheltuit pe benzină. Parcă am făcut o excursie la Sopot.
- Ce? - Așa glumesc taximetriștii. E scump.
Penisul tău e o glumă!
Adevărul e că Beyoncé e moartă de 20 de ani.
Józka!
- Și, ca președintele american… - Józka!
…a fost înlocuită de mai multe sosii.
Nu vă lăsați păcăliți!
Nimic nu e ceea ce pare.
Ce e?
Foarte sexy…
Înghesui o blană de nurcă?
- Józka! - Ce e?
Nu văd nimic.
Doamne! Trebuie să-l aliniezi cu reflexia din oglindă.
Doar așa poți vedea extraterestrul.
Ăsta e codul lui Da Vinci.
E o minciună gogonată.
L-am auzit pe tata întrebând-o pe mama: „Când le spunem?”
Mama e gravidă sau ce?
Părinții noștri vor să ne spună…
Vor să ne spună că…
ești prost.
Pa!
Credeam că surprizele se terminaseră,
dar acela era abia începutul.
Józka se aude țipând.
Unchiul Władysław murise.
Din nou.
A uitat că purta o cămașă normală și s-a înjunghiat?
Nu vă uitați!
Nici eu n-aș fi putut să inventez asta.
Dar poate că e altă glumă, nu?
Să verificăm dacă…
Ce?
Păi… Știi tu, dacă e chiar…
- Tu ești cel mai aproape. - Da.
Unchiule?
Unchiule!
Nu respiră.
Doamne… Cheamă poliția!
Nu atingeți nimic!
E îngrozitor…
Unchiul e mort.
Ba trăiește! Sigur e altă glumă.
De data asta, nu cred.
Ticălosul!
Făcuserăm un pariu…
să vedem cine moare primul.
El a câștigat.
A sosit poliția!
Ați ajuns repede, domnilor.
Așa e. Nu știu ce vi s-a spus, dar…
Vă rugăm să ne povestiți totul. Prefaceți-vă că nu știm nimic!
Bine. Intrați, vă rog!
Așadar, să începem cu cronologia evenimentelor!
La ora nouă, fiica mea, Józefina,
a intrat în bucătărie și a găsit cadavrul unchiului.
Era chiar acolo, priviți!
Haide!
Bună ziua!
De ce v-ați adunat toți aici?
Am venit ieri pentru citirea testamentului.
A lu' cine?
Al cui.
- Ce? - Al cui!
- Karol… - Nu „a lu' cine”, ci „al cui”.
Testamentul unchiului.
De ce ieri? Abia l-ați găsit mort.
Unchiului îi plăceau surprizele.
Vă rog!
Din moment ce unchiul bogat v-a păcălit pe toți, să spunem,
asta nu e neapărat o greșeală tragică, cum spuneți dv.
Ce vreți să spuneți?
A fost o crimă.
Ninge de ieri.
N-am văzut urme de cauciuc.
Interiorul nu, dar exteriorul e monitorizat de camere.
Niște mâzgăleli. Cu sânge, cred.
Parcă e o față.
Sau litera K, de la „Karol”.
Din păcate, e ketchup.
Mulțumiți?
N-am făcut-o eu, mi-e scârbă de sânge.
Mai degrabă îl sugrumam sau îl aruncam pe scări.
N-am fost eu! Nu mă ating de oameni!
Teoretic, nu atingi oamenii când îi înjunghii.
- Bine, dar tot n-am fost eu. - Nici eu.
Nici eu.
Bună idee! Toată lumea să spună dacă a făcut-o sau nu.
Cine mărturisește e criminalul.
N-am fost eu!
Nici eu.
Nici eu!
Nici eu.
Nu l-am ucis eu. Mulțumiți?
V-am urmărit pe toți.
Comunicarea nonverbală e grăitoare.
Îl poate demasca pe mincinos.
Și cine e mincinosul?
Nu știu.
Sunteți singurii din casă?
Cu excepția noastră.
În regulă. Trebuie să confiscăm bunurile menționate în testament.
Unde sunt brevetele?
Władysław a avut mare grijă de ele.
- Avea măsuri de securitate? - Aiurea!
Władysław n-a colaborat cu Securitatea.
Trebuie să închid ferestrele.
Până se domolește viscolul,
suntem izolați oficial de lume.
- O alertă. - Ne urmăresc.
Pentru binele anchetei, suntem nevoiți să vă confiscăm telefoanele.
De ce?
Fiindcă ucigașul e unul dintre vouă.
Unul dintre voi.
Ce?
Nu „unul dintre vouă”, ci „unul dintre noi”!
Fiindcă suntem complet izolați de lume,
vom desfășura ancheta aici.
- Îl știi de mult pe Gustaw? - Ce?
Stai așa! Iar tu de când ești cu Karol?
De șase ani.
- Am luat o pauză… - Nu asta insinuează.
- Zău? - Hai, zi!
Te rog, e rușinos!
- Calmați-vă! - Ce vrei să spui?
Cum adică? Ai văzut documentare despre crime?
Criminalii sunt foarte calmi.
Ba nu.
Tata nu l-ar fi omorât nici pe Hitler dacă ar fi putut.
Liniște!
Natalia știe multe despre crime și mușamalizare.
- Scumpo… - O copistă își dă cu părerea!
Liniște!
Sper că vă dați seama
că acest testament scris în glumă e un act cu efecte juridice.
Include doleanțe și o semnătură.
Orfelinatul primește totul!
Iar câștigătorul jocului va moșteni brevetele.
Nu jucăm jocuri când unchiul zace mort în bucătărie!
- Nici vorbă! - Evident că nu.
Ce ne facem?
Convenim să nu joace nimeni și împărțim totul egal.
Dacă nu jucăm și ei joacă, noi n-o să primim nimic.
Vezi? Uită-te la limbajul corporal!
Dawid nu se dă bătut.
- Eu văd doar binele în oameni. - Ăștia sunt hiene.
Deci nu vrem s-o facem, dar ne sacrificăm pentru unchiul, nu?
Eu n-am fost de acord, dar Józka are uneori dreptate.
Oamenii fac ciudățenii mai mari pentru te miri ce.
Dawid, Zosia, Józka, Henryk, Natalia, Gustaw, Karol, Karol.
Alinierea! Începe numărătoarea!
Glumesc!
Sper că sunteți odihniți și veseli, fiindcă începem jocul.
Prima ghicitoare. Ce-mi place să conduc cel mai mult?
Gândiți-vă și ne vedem imediat! Salut!
„Banii, ochiul dracului”.
- Ce? - E un cântec.
Banii nu schimbă oamenii, ci le arată adevărata față.
Ce faceți?
Vă rog să nu atingeți nimic! E locul unei crime.
Stați așa!
Aveți o pată.
De ketchup.
Mie asta mi-ar plăcea să conduc.
Cum merge?
Scopul jocului e să vă cunoașteți familia, deci nu merge prea bine.
Masa era planificată la ora două. Doriți…
Mănâncă după ce termină.
Sigur nu ne puteți ajuta?
Władysław a pregătit totul singur.
Pot să merg primul.
Unde?
La interogatoriu.
Noi decidem asta.
Unchiul vostru avea un birou?
Da.
- Avea. - Da.
Avea.
- N-am mai arătat buletinul de mult. - Voiam doar să mă asigur.
Deci nu știți unde ar putea fi depozitate brevetele?
Din păcate.
ROATA ADEVĂRULUI
Spune adevărul.
„Ce-mi place să conduc cel mai mult?” 15 litere.
Și ce?
Nu știu.
Cine credeți că l-a omorât?
Ieri, când s-a dovedit că unchiul era în viață,
a fost un șoc pentru toată lumea.
E de înțeles.
Apoi, am vorbit puțin și s-a dovedit
că știa despre noi mai multe decât ne așteptam.
- Ce știa despre dv.? - Păi…
Așa, în general.
Știi cum e, unchiule, după 20 de ani împreună.
- Dar nu, totul e bine. - Asta e minunat.
Și șeful tău, cel cu care te vezi?
Poftim?
Nici vorbă!
- Știi, unchiule? - M-am pregătit pentru joc.
V-am cercetat viețile și am aflat amănunte nedorite.
Presupun că Dawid nu știe nimic.
Fiindcă nu e nimic de știut.
Am terminat-o dinainte să înceapă.
A fost o singură întâlnire, nu s-a întâmplat nimic.
Cel mai rău adevăr e mai bun decât cea mai bună minciună.
Întâmplător, lucrez la ceva care…
Nu contează!
Nu poți să-l minți.
Spune-i! Dacă nu, îi spun eu.
Mulțumesc.
N-am nimic.
Doar că el știa.
Știa cu ce mă ocup
și m-a întrebat despre slujba mea.
Tocmai mi-am amintit…
Sunteți obligați să păstrați confidențialitatea?
Ieri-seară, l-am auzit pe Karol,
cel înalt,
vorbind cu unchiul pe un ton ridicat și…
A țipat la unchiul.
„Poza ta ar trebui să apară pe Wikipedia la «zgârcit»!”
Apoi a plecat și a trântit ușa.
Probabil că nu e nimic.
Dar e bine să aveți informația.
O fi fost Gustaw, avem voci similare.
Ba nu.
Dacă unchiul era în viață, ne ajuta și nu mai rătăceam prin buruieni.
Metaforic vorbind, că noi eram tot în casă.
- Ce te-au întrebat? - Dacă bănuiesc pe cineva.
Să ne concentrăm pe ghicitoare!
Și bănuiești pe cineva?
De fapt, eu am avut mereu o relație bună cu unchiul.
Doar am vorbit.
Ne-am gândit și am ales Portugalia.
Am calculat totul și ne costă un milion.
Un milion?
Astea sunt prețurile în Portugalia.
Dintre toți oamenii,
tu sigur mă înțelegi, unchiule.
Patru dormitoare?
O surpriză pentru Karol.
„Dezamăgirea, un fel de surpriză.”
Zipera. Nu contează!
- Dar… - Regret, dar nici nu discut. Nu!
Poza ta ar trebui să apară pe Wikipedia la „zgârcit”!
Da!
Acum îmi amintesc.
Dar nu…
N-a fost nimic.
Unchiul mi-a sugerat să-mi găsesc o iubită
și să-mi întemeiez o familie normală.
Mentalitate de moș!
Dar nu-i port pică.
Din curiozitate, cine ne-a auzit discuția?
Știu. Natalia?
Dacă ar fi să ghicesc,
se preface că e bogată, dar uitați-vă la poșeta ei!
E un fals.
Sunt singura de aici care nu are nevoie de banii lui.
Dacă mă gândesc bine,
s-ar spune că unchiului îi plăcea cel mai tare să conducă…
concursul lui televizat!
Da, încape. Și ce?
Ce ușurată mă simt că ești în viață, unchiule!
Când am aflat că ai murit, am plâns toată noaptea.
Îmi pare rău.
N-am crezut că un babalâc cu care n-ai mai vorbit de 30 de ani
are vreo importanță pentru tine.
Timpul zboară.
Dar te rog să mă ierți! Voi încerca să-mi răscumpăr greșeala.
Ce coincidență amuzantă!
Fiindcă, în ultima vreme, am făcut niște investiții financiare nefericite.
Iar avansul pentru o nouă carte… l-am cheltuit!
Și adevărul e că n-am mai scris o pagină de peste un an.
- Am cam rămas fără… - Inspirație?
Bani.
Mi-ar prinde bine un mic împrumut.
Bine.
Îți mulțumesc!
Dar cu o condiție.
Desigur.
Când e ziua mea?
Poftim?
Dacă tot mă îndrăgești atât și ai plâns toată noaptea după mine,
n-ar trebui să fie o întrebare dificilă.
Pe doisprezece…
martie?
Numărul meu PESEL începe cu 43.
Zero, doi.
Zero, patru.
Deci 4 februarie!
Da, dar ce păcat! Doar primul răspuns contează.
Dar e clar că Zofia adoră luxul!
I-ați văzut pantofii?
Trăncănesc, nu mă băgați în seamă!
SIG Sauer?
Lucrați în poliție?
Nu, scriu cărți. Romane polițiste.
De acolo vă știu!
Corect!
Natalia Szulc.
Vremuri și Măsuri Disperate. Am primit-o de ziua mea.
Și v-a plăcut?
Nu m-am apucat încă de ea.
- Știu! E un pasaj aici! - Unde?
Azi-dimineață, când mă plimbam, am văzut o ușă.
Are o lampă de televiziune.
Era încuiată atunci, dar acum…
- Să mergem! - Doamne!
Dragule, vino puțin!
Haideți!
Concentrează-te! Jucăm pentru mulți bani.
Când mai găsim ceva, nu le mai spune tuturor!
Cască urechile!
Nu mai suntem o familie, suntem concurenți.
Haide!
Nu vă ajunge cât ați discutat?
Aproape am terminat, ursuleț.
E drăguț că-ți pasă!
Haide!
- Mai avem puțin! - Unde ne grăbim așa?
Doamne!
Subsolul blocului nostru are trei metri pătrați.
Al lui era mult mai mare!
- Ce tare! - O motocicletă.
- Ce facem acum? - Nu scria nimic pe tabletă?
Unchiul trebuia să fie aici, cu noi. El ar fi prezentat concursul.
E rândul tău.
Te așteaptă.
- Ceasul ăla bate peste tot. - Dragule!
De acum, totul e o cursă.
Mă întorc imediat!
Cum a mers interogatoriul?
N-a fost nimic special, au fost întrebările standard.
Exact, la fel și la mine. Plictisitor!
- Ce ar vrea să le spunem? - Da!
Sunt butoane aici.
Karol, Natalia, Dawid.
Nu te auzim!
CÂTE CĂRȚI A SCRIS NATALIA?
- „Câte cărți a scris Natalia?” - Câte?
Multă baftă!
Nu știu, ghicește! Spune orice!
Nu vă aud deloc!
ADEVĂRAT SAU FALS
Ce e asta?
„Unde au fost Dawid și Zofia în luna de miere?”
Unde ați fost?
Toți voiau să câștige
și nu și-au dat seama că nu era o competiție, ci o colaborare.
Trebuia să obținem măcar jumătate din puncte ca să avansăm.
Știu! Trebuie să lucrăm împreună.
Are logică, suntem o familie.
- Ai pierdut două puncte! - Am pierdut.
- Noi. - Da!
Putem să dăm indicii?
Unchiul nu e aici, deci…
„Unde lucrează Dawid?”
La Centrul de Analiză Politică din Varșovia.
- Cred că glumești! - La Centrul…
Cerc.
Intră…
Anal…
Uită-te la mine! Ziceam…
- La naiba! - Ce întrebări sunt astea?
Se pare că unchiul știa mai multe despre noi decât bănuiam.
Ce știa despre dv.?
Păi…
Noi? Suntem foarte bine.
Încape loc de mai bine, dar putea să fie mai rău.
Asta e bine! Foarte bine.
Deci n-ai rămas în urmă cu ratele?
Sunt dificultăți temporare, dar o scoatem la capăt.
Aștept o bursă.
Cea respinsă acum o lună?
Da.
Să înțeleg că Zosia nu știe nimic?
Deja o enervez întruna.
Dawid…
Spune-i!
Dacă nu, îi spun eu.
Nimic special, știa cu ce mă ocup și citise niște articole de-ale mele.
Cred c-a fost un accident.
Unul nefericit.
Însă dacă ar trebui să acuz pe cineva, acela ar fi…
Desigur, doar dacă e musai!
Așa să considerați.
- Da! - Haide!
- Taur. - Da!
- Hai, Natalia!
Eu?
Ne putem mări șansele. Încap doi oameni acolo.
- Vino! - Bună idee! Fugi!
- Haide! - Bine.
Apăsați pe buton!
Ce nu fac oamenii pentru bani, nu?
Deci?
„Ce predă Karol cel scund?”
- Doi cm. - Șase!
- Krav Maga! - Krav Maga.
Lambada?
Apucă-mă de cap!
Așa!
- Kung fu? - Haideți, gândiți-vă!
Nu, apasă pe buton!
Scrimă!
- Ce tâmpenie! - Rahat!
Doamne…
„Ce semnifică tatuajul lui Karol cel înalt?” Arată-le!
Uitați!
Ăla e un…
- Dragon! - Dragon!
Un dragon!
Da!
E Edyta Gorniak transformată în… Lăsați!
A fost grozavă în Metro.
„Cum o chema pe prima iubită a lui Dawid?”
N-am închis un ochi azi-noapte, după toată tărășenia.
- Oricum… - Oarecum.
L-am auzit pe Karol, logodnicul nepotului unchiului, cel scund,
vorbind la telefon.
Sunt Karol.
Mi-ați trimis mesaj, dar nu v-am putut răspunde fiindcă…
Șoptesc fiindcă e trei dimineața aici.
E ora nouă în Thailanda.
Da.
Nu, nu vreau unul de doi ani!
Nici unul de un an.
Să aibă cel mult șase luni. V-am dat avansul.
Perfect! Bine, ținem legătura.
Doamne sfinte…
Nu vreau să fac acuzații nefondate,
dar par că încearcă să cumpere un copil.
Iar ăia costă!
Adică așa cred.
N-am cumpărat niciodată un copil de pe internet.
Sau de oriunde altundeva.
N-am cumpărat niciodată un copil viu.
Sau un copil mort.
- Nu! Doamne! - La naiba!
- Bună! - Zău așa…
- Ascultă! - Știu, suntem adversari.
- Nu, s-a schimbat situația. - Tu ești speranța!
- Hai! - Câte trebuie să ghicească?
- Pe toate. - Apasă butonul!
- Aș mai băga o persoană. - Prea târziu!
- Uitați! - Data de naștere a Nataliei.
E 25 ianuarie 19…
Apasă butonul!
E 25 ianuarie 1973.
- Da! - Da!
Îmi trimite mereu mesaj.
Nu cumva e azi?
- E ziua ta? - Mulți ani trăiască
Nu, liniște!
Cincizeci de ani.
- Ai 50 de ani? - Sigur că nu.
Hai, uitați-vă acolo!
„Povestea preferată a lui Karol?”
Ce părere ai?
Oamenii și-ar vinde și mama.
Dacă aș putea, i-aș închide pe toți.
Iar ai herpes?
Nu.
- Da! - Da!
- E bun! - Ultima întrebare!
Răspunde și câștigăm!
- Hai, Dawidek! - Ceva ușor.
„Care e adevăratul nume al lui Gustaw?”
Ce?
Cum te cheamă?
La naiba! Bine.
Bea!
- Acum, mori! - Să mor?
Foarte bine!
Romeo?
- Da! - Da!
Romeo?
De ce nu mi-ai spus?
Da!
Nici Julieta nu știa?
Cum ți-ai dat seama?
Urăsc numele ăla.
- E frumos, ursuleț! - De unde ai știut toate astea?
De unde știa unchiul toate astea?
ACUM ȘASE LUNI
Dawid Kłos.
Un sondaj?
Da, sigur.
Cred că glumești!
Cât o să dureze?
Doamne!
Bine, pot să-mi rup cinci… cincisprezece minute.
Vă mulțumesc mult! Am doar câteva întrebări.
Pentru început, care era numele primei dv. iubite?
- Și în ce zonă a corpului aveți tatuajul? - Pentru ce e sondajul?
Ce întrebare ciudată!
Dar plătiți, deci pe o plajă din Barbados.
Vă mulțumesc!
Știi să mânuiești un cuțit?
Ce legătură are asta?
Niciuna.
Nici despre tine nu știm multe, dar se vede că ai traume din copilărie.
- Termină! - Traume din copilărie?
- Sigur ai părinții despărțiți. - N-ai ghicit!
Ai lui locuiesc în State. Halal psiholog mai ești!
Și complexul Oedip?
- Poftim? - Poftim?
- Vă rog! - Calmați-vă!
Unchiul zace mort și noi ne împungem aici.
Potoliți-vă!
Da, Józka are două telefoane.
Noi habar nu aveam.
Nici polițiștii păcăliți nu știau.
Numai Henryk știa, iar acum, și voi.
Dar, până la urmă, poate că acest telefon de contrabandă
ne-a salvat tuturor viețile.
M-a sunat poliția.
Polițistul a rămas înzăpezit.
Cum e posibil dacă…
Mamă, vino!
Am pierdut semnalul în subsol.
Ce faci? Ce puneți la cale?
M-au sunat de la poliție, polițistul a rămas înzăpezit.
Cred că tipii ăia nu sunt polițiști.
De aceea mi s-au părut dubioși.
Am scris 40 de romane polițiste.
Polițiștii n-au asemenea arme.
Nu putem spune nimănui până nu aflăm adevărul.
- Bine. - Cine știe de ce sunt în stare?
Ce era așa de urgent?
Voiam să vă spun că…
Nu știam cum ai cerut-o pe mama. Ce dulce!
Da.
Fiica mea îmi spune lucruri frumoase.
Unde e camera ascunsă?
Poate că planul unchiului începe să funcționeze.
Salut, familie!
Tableta! Veniți!
Felicitări, ați trecut de prima rundă!
Se distrează toată lumea?
Dacă mă urmăriți, nu mai sunt alături de voi
fiindcă mă pregătesc pentru a doua rundă.
O ghicitoare! Ca să avansați, nu aveți cale de ieșire.
Deci asta n-a fost tot?
Trebuie să găsim un loc cu semnal bun.
Dacă au Wi-Fi, putem cere ajutor.
Unchiul a zis că parola e foarte dificilă.
- Mă duc la toaletă. - Și eu, cu Heniek.
- Te duci cu Henio? - Da. E posibil să am nevoie, să văd.
Bine, ciudaților.
„Nu aveți cale de ieșire”…
- Ai semnal? - Nu încă.
Bună ziua!
Ce mai faceți?
Vă putem ajuta?
Mă duc la toaletă cu fratele meu.
Care frate?
Îi spun mătușii
„fratele meu mai mare”.
Fiindcă mă ajută mereu la nevoie.
Ce drăguț!
Hai la interogatoriu, domnișoară!
- Haide! - Dar Józefina e minoră.
Cred că ar trebui s-o însoțesc.
Corect.
„Nu aveți cale de ieșire.”
O fi o cameră de evadare?
Toată casa e ca o cameră de evadare.
În garaj era un semn pe care scria „Ieșire”.
Credeam că e gluma unchiului, dar acum?
- Stai… - Auziți?
S-o ținem pentru noi!
E foarte drăguț, „frate mai mare”, că vă pasă de nepoata dv.,
mai ales că i-ați acuzat mama de omor.
De ce?
Încearcă să te tulbure.
E o tehnică veche, rar folosită de polițiștii locali.
Ce insinuați?
Doar că sunteți foarte pricepuți date fiind rangurile voastre.
- De ce nu scrieți despre noi? - De ce nu?
Mai întâi, trebuie să vă aflu funcțiile.
Nu. N-am fost niciodată un elev silitor.
Funcții, nu distincții!
În poliție, unde lucrăm.
Inspectorul Bednarski și aspirantul Gudejko.
Te-ai înecat?
Ce e?
Ce se întâmplă?
- Inhalatorul! - Ce?
Inhalatorul.
- Ce? - În camera noastră.
- În camera noastră? Ce inhalator? - Inhalatorul…
Inhalatorul meu e în cameră.
- Inhalatorul în cameră? - Fir-ar, inhalatorul meu!
- Fă-i respirație gură la gură! - Nu pot să respir…
- Să te bat? - Mergi!
Dar ce?
Cine te-a sunat când eram interogată?
Și soțul tău?
- Dawid? - Da.
- N-ar omorî o muscă. - Da?
Nu s-a bătut niciodată. L-am învins la skandenberg.
Speram că m-a lăsat să câștig, dar a recunoscut că nu.
Un bărbat adevărat nu te-ar fi lăsat să câștigi.
Eu te-aș zdrobi.
O lovitură în boașe doare mai tare decât nașterea.
Tot întâlnesc femei care spun că mai vor un copil,
dar niciun bărbat n-a zis vreodată: „Mai dă-mi una în boașe!”
Ador gluma asta!
E al lui Dawid.
O doamnă de la bancă.
N-ai răspuns?
Ce faceți?
Respiri mai bine?
Nu voiam să vă târâm degeaba după noi.
Și porcii zboară!
Unde sunt copiii?
- La toaletă. - Da, și Natalia.
- Să așteptăm! Mergem împreună. - Sigur.
Unde mergem?
Bine, cred că asta e tot.
- Trimiteți-l pe adolescent! - Pe frate-miu?
Pe iubitul ei.
Îți vibrează buzunarul.
E un pager.
Un pager?
Pagerele au revenit la modă, nu știai?
Ba nu, e o pompă de insulină.
Józefina are diabet și…
Unde fugi?
- Alo? - Poliția din Dworki. S-a întrerupt.
Comisarul Norocel nu poate ajunge, a rămas înzăpezit.
Nu mai e nevoie să vină.
Îmi cer scuze, copiii s-au jucat cu telefonul meu.
Da, mulțumesc. O să le dau o lecție.
De ce ați zis că sunteți polițiști?
La drept vorbind, nici nu ne-am prezentat.
A sosit poliția. Ați ajuns repede, domnilor!
Nu știu ce vi s-a spus, dar…
Vă rugăm să ne povestiți totul. Prefaceți-vă că nu știm nimic!
Bine. Deci…
Și noi ne-am mirat să vă vedem aici!
Și că unchiul vostru a murit apoi.
Și ați decis să vă relaxați,
să ne lăsați să jucăm și să furați brevetele.
Unchiul vostru lucra la ceva
de care unii sunt foarte interesați.
S-a oprit ninsoarea.
La naiba! S-a oprit ninsoarea.
Gândește, Henryk!
PAROLĂ INCORECTĂ
Nu vreau să mă laud,
dar am avut succes în câteva camere de evadare din Varșovia.
Așa e.
Perfect, atunci câștigăm!
Cât le ia să facă pipi?
Știu unde suntem?
Vă căutam!
- Dar… - De ce gâfâi?
Am fugit, să fac mișcare.
Și copiii?
Sunt interogați împreună, ca să meargă mai repede.
Polițiștii au zis că, dacă nu terminăm într-o oră…
- Ce? - Ne duc la secție.
Minunat!
Deci ce facem?
Urmează o cameră de evadare.
Cine l-a ucis pe Kennedy?
Nu știm.
Să vă zic?
DE CE NU SE MAI DIFUZEAZĂ ROATA ADEVĂRULUI?
„De ce nu se mai difuzează Roata Adevărului?”
„Emisiunea a fost scoasă din grilă după ce una dintre concurente
a încercat să se sinucidă după ce a pierdut în runda finală.”
STRADA FRĂGUȚEI, NUMĂRUL 7
Parcă e cabana din copilăria noastră.
Doamne, îmi amintesc!
Eram săraci și aveam o singură carte, din care mama ne citea foarte lent.
Tu!
Da, noi suntem! Uitați!
Ia să văd!
Noi suntem! Nu-mi amintesc poza asta.
- Gata, Dawid, să trecem la treabă! - Da.
Cincizeci și nouă de minute.
- Vrei una? - Nu, mersi.
Pe bune, Dawid?
De ce nu?
Nu știi ce se poate întâmpla.
În „Semnul întrebării”, era…
- Dawid, timpul! - Timpul.
De unde ai cutia aia?
Bomboanele?
Le-am luat de pe blatul din bucătărie.
Arată-le la cameră!
Aici!
E aici?
Ce scrie acolo?
„Sâmbătă.”
Fir-ar!
Adică?
Am uitat să le ascund. Erau gustarea specială a dlui Władysław.
Cum adică? Ce se întâmplă?
Lui Władysław îi plăcea să experimenteze cu substanțe psiho…
- Câte ați mâncat? - Două sau trei.
Șapte. Eu am mâncat șapte.
Sâmbăta, testa un ser al adevărului.
Singur îl concepuse.
Lua o jumătate de bomboană, uneori una.
După o bomboană, deveneai foarte sincer.
Dar șapte bomboane te-ar putea întoarce pe dos.
- Și eu am mâncat una. - Și eu.
Eu n-am mâncat, sunt la dietă.
Eu n-am mai prins niciuna.
Și eu am mâncat una.
Cum adică te întoarce pe dos?
Își face efectul în câteva minute.
- Minunat… - Ce încurcătură!
- Da. - Ești bine?
Nu. Bine, ascultați!
Știm că am picat în capcană, deci avem șanse să evadăm.
- Uitați-vă în jur, căutați indicii! - Dar ce căutăm?
- Unde să evadăm? - Ce?
Poate aici?
Unde te duci? Stai!
Nu mișca!
Mă scuzați!
Cred că avem o problemă.
Aici! Am găsit!
Primul indiciu.
„Ce v-a șocat?”
- Pe cine, pe noi? - Da!
Uitați-vă în jur, indiciul poate fi oriunde!
- Lampa. - Doamne!
Lampa!
Ce?
Lampa!
Cum adică?
- E sudată? - Ce e cu lampa?
- Karol… - Nu, e ketchup! Doamne…
Bine.
- E în regulă. - Apă.
Își revine în câteva minute. Karol?
Bine.
Bun, trebuie să facem o scară.
Din ce?
Ba din cine.
Gustaw!
Stai, așteaptă!
Aici.
Doamne!
Sus!
Doamne!
Întoarce-te!
Ochiul meu!
Dawidek, ai grijă…
Dawid!
Încearcă să nu mă atingi.
Mă străduiesc.
Aveți grijă!
Da! Am găsit primul număr.
- Șase! - Da!
- Ține-te! - Dawid, ai grijă!
Dawid!
- Sari! - Nu!
- Haide! - Nu!
Bine.
Am câștigat?
- Suntem milionari? - Nu încă.
De unde știai despre lampă?
Evenimente care ne-au „șocat”.
Când eram copil în vacanța de vară
și mergeam în cabana unchiului,
m-am electrocutat grav și am stat în spital peste o lună.
Da, că bine zici!
E rândul vostru.
Ce?
Ce v-a șocat? Gândiți neconvențional!
Eu nu știu ce m-a șocat!
Podeaua e din lavă! Aveți grijă, că vă topiți!
Câte au mâncat?
Multe.
Dawid a mâncat cele mai multe.
Te iubesc.
Începe momentul adevărului.
Eu am penisul mic.
- Doamne! - Karol, iar? Ba nu.
Nu? Linge o acadea și îmi zici apoi!
- N-am mai făcut sex de doi ani. - Doamne, Dawid!
Îmi strălucesc mâinile.
- Minunat! - Dawid!
- Unde e puștiul? - Îmi strălucesc mâinile!
Fiul.
Nu, serios, uitați-vă! Ce tare!
PAROLĂ INCORECTĂ
„Parola e foarte dificilă.”
FORTUNA
LINIȘTE
„Mă duc la muncă.
Ia-ți sendvișurile!
Cu Nutella?
Cum îți plac ție.”
Când eram mici, băieții din vecini râdeau de el
că se juca cu păpușile, nu cu mingea.
Chiar părea ciudat atunci.
Am avut doi soți. I-am înșelat pe amândoi.
Dar nu mai există bărbați ca Dawid.
Că bine zici…
Fii atentă! N-am primit bursa aia.
- Ba am primit-o, dar n-am acceptat-o. - Poftim?
N-am vrut să te las singură patru luni.
Da, mai ales fiindcă sunt ultimele noastre clipe împreună.
Aleg o întrebare despre familia Kłos. Categoria „Informații generale”.
- Dawid și Zosia se despart? - Dawid, nu!
„Da” e răspunsul corect.
Dar mai există o întrebare.
Când le spunem copiilor?
Îmi pare rău.
Știu de mult.
Ai o baghetă magică?
Poți să le ștergi memoria și să-i faci să se iubească iar?
Nu merge așa, puștoaico.
Ce ai impresia, că nu te-am văzut holbându-te la polițistul ăla?
Ce? Fii serios, e un înapoiat!
Crede că lovitura-n boașe doare mai tare decât nașterea.
Ce idiot!
Îmi pare rău.
- Nu i s-a făcut niciodată epiziotomie. - Evident!
Se pare că parola de la Wi-Fi era foarte dificilă.
Dar, pe de altă parte, era foarte ușoară.
E complicat să vă explic, dar parola era foarte ușoară.
Prea ușoară, de fapt, fiindcă era „foarte dificilă”.
Unde ești?
Nu contează, o să vedeți!
La naiba!
„Parola e foarte dificilă.”
Puștiule?
„Foarte dificilă.”
Da!
La naiba!
Nu te mai prosti!
Treci încoace!
Puștiule!
- Fiindcă niciunul nu poate minți… - Da?
Stai cu mine doar pentru bani, nu?
Nu!
Nu stau cu tine pentru bani.
Știu că ai probleme financiare în ultima vreme.
Te iubesc.
Vino aici!
Dar nu-mi place parfumul tău.
Bine. Mă scuzați!
Dacă tot nu putem minți, nu l-am omorât eu pe unchiul.
Nici eu.
- Nici eu! - Noi n-am mâncat bomboane, deci…
Cel mai bun mincinos pe care îl știi
nu e cel mai bun mincinos pe care îl știi.
Sper că nu sunt îngrijorați copiii.
Ăia nu sunt polițiști! Nu știu rangurile și au arma greșită.
Ce?
Nu știu cine sunt, au răpit-o pe Józka și mi-au zis să tac!
Poliția vine după ce se potolește viscolul.
De asta ne-au oferit o oră. După aceea…
Ce ne fac?
Doamne!
Józia, Henio! Vin după voi!
Zidane!
- Dawid, dragule! - Ești teafăr?
Hei, Dawid!
E și melodia noastră aici.
- Ce număr are? - Unsprezece.
Unsprezece?
Ultimul număr. Introduc codul!
- Ridică-te! - Dă-mi mâna!
Dawid! Doamne!
- A mers! - Da!
- Uite, ai deschis ușa! - Haideți!
Tableta!
Da.
Singur trebuie să fac totul…
Mi-e frică de tine!
Sunteți bine?
Las-o în pace!
Unde e Henryk?
Doamne!
Vino aici!
Felicitări, dragilor! Ați avansat în următoarea rundă.
Jocul se apropie încet de final,
așa că va trebui să creștem nivelul de dificultate.
Pentru a începe runda finală,
trebuie să deveniți toți unul.
Vi s-a stins și vouă lumina?
Văleu!
Ușa se deschide cu amprentă.
A cui?
Vă ajut eu.
- Nu! - Nu!
Sigur ești așa de dur, încât cureți și oul cu cuțitul!
Aveți 15 minute.
- Iau copilul. Supraveghează-i! - Te rog, ia-mă pe mine!
- Cu cât mai mulți, cu atât mai bine. - Poți, tată!
Posibil, dar probabil că nu! Și o să ne omoare pe toți!
- Spui adevărul? - Nu. Da.
N-am țâțe false!
Pot să mint acum.
Și ne rotim!
- Haideți! - Fir-ar mama…
Hopa!
- Da! - Da.
Gata, lăsați-l jos!
Ce e cu astea?
Bine.
- Așa! - Nu chiar.
- Nu? - Nu merge.
- Ține! - Pune-mi-o mie!
Trebuie să devenim unul! Trebuie să ne unim.
Haideți! L-au prins pe Henryk.
Da!
Pune-ți-o, Henio nu e aici!
Pune-ți-o!
Gata!
Haideți, urmați-mă!
Scuze, puștiule!
Mătușa Ela?
Labirintul e arborele nostru genealogic.
Să mergem la dreapta!
Nu, am mai trecut pe lângă unchiul Janusz,
deci trebuie să mergem dincolo.
Nu pe aici am venit?
- Mai sunt câteva minute. - Ce ai de gând?
Ai jucat vreodată Pac-Man?
O să vă mâncăm.
- Mai încet? - Nu.
Cât timp mai avem?
Șase minute.
Șase minute…
Acolo e!
El e unchiul Albert, fratele mai mic al mătușii.
Am greșit drumul.
- Pe aici! - Dar…
- Cel cu neg? - I-a crescut și mai mare.
Nu, am mai trecut pe aici.
- Nu… - Trei minute!
- Încotro? - Oare portretele noastre sunt aici?
Corect!
Trebuie să ne găsim pe noi.
- Lasă tâmpeniile! - Mergem în direcția greșită.
- Trebuie să ne găsim. Urmați-mă! - Stai!
Tu!
- Uite! - Henio!
Dă-mi-o mie!
Dați-ni-l pe Heniek!
Sau ce?
Zidane!
- Haideți! - Să fugim!
Ușurel…
Scuze, puștiule! Nu m-am putut abține.
Dar trebuie să recunosc…
că ai tupeu.
Hei, alo! Ajutor!
S-a terminat jocul.
Dă-mi-o!
Mai întâi, dă-ni-l pe Henryk! Și noi avem o armă!
- Pot să mint iar. - Dă-mi-o!
- Karol! - O lovitură și-ți zdrobesc traheea…
Karol!
Hei, tu! Încearcă-mă!
Bravo, Henryk!
O să-ți iau consola aia. Îți iau două!
Ce isteț ești, frate!
Bine, am exagerat puțin,
dar Henryk chiar a făcut șase luni de judo.
Și chiar a încercat.
Zidane!
Lasă-l în pace! Lasă-mi soțul în pace!
Treci aici!
Ia de-aici naștere!
Vino, scumpule!
Ajutor!
Îmi pare rău! Fir-ar…
Fir-ar să fie!
E ger afară…
E viscol.
Păi…
Unchiului îi plăceau surprizele.
Asta trebuie să fie.
O greșeală tragică, o sinucidere accidentală.
E demn de un roman, nu?
De ce nu scrieți o serie despre comisarul Norocel?
Când doi se ceartă, Norocel câștigă.
- Numărul PESEL? - A treia roată.
- Da, repede! Bravo! - Nu aia, asta! Bun!
Dar ne trebuie luna și ziua.
E 4 februarie. Nu-mi ziceți că nu știați!
- Patru e aici. - Și doi.
Vai de mine!
Ia te uită!
- Asta e! - Ce?
- Gol! - Nu e nimic aici.
Nimic!
- E gol! - Nu!
Liniște!
Bine ați venit! Dacă e toată familia aici…
Vă urez bun-venit în numele meu și al unchiului Władysław.
Ați ajuns aici ieri
și sper că s-au schimbat multe de atunci.
Felicitări pentru terminarea jocului! Și nu vă faceți griji pentru brevete!
Sunt toate înregistrate aici.
Poate și în altă parte.
Dar vă povestesc totul diseară, la cină.
Pe curând! Numai bine, familie!
O să găsim brevetele până la urmă.
Și chiar dacă nu avem milioane, ne avem unii pe alții.
În cazul nostru, cred că asta e cel mai important.
Paznicul Moralității!
Dar și un pic de Zidane.
Așadar, dacă totul e clar acum,
cu ce vă servesc de băut?
Numele de familie al unchiului era Fortuna și și-a numit jocul Roata Adevărului?
Se supăra când observa cineva legătura.
- Stai puțin! - Vii?
- Ce mai e? - Bună!
Voiați să ne spuneți ceva?
- Da. - Vă ajut eu.
Da! Sunteți destul de mari ca să vă spunem.
Sunt însărcinată.
O să aveți un frățior.
Ce fețe au făcut! Nu, glumesc.
Dar ați fost la doctor?
Robert Doctor. Doctor e numele avocatului nostru.
Dar nu mai contează.
Copiii au impresia că părinții le știu pe toate.
E cea mai mare minciună din lume.
Da!
Priviți!
Atenție!
- Avem un anunț. Rămânem în Polonia. - Așa!
Bravo!
Cafea, cola, Kinder Bere, droguri, Pringles
Meme cu Regele Tigrilor Feedback deprimant
Fiecare zi e o reluare Pe o insulă pustie
Vă rog, cineva să mă ciupească Dar cu mănușa pe mână
Cafea, cola, Kinder Bere, droguri, Pringles
Meme cu Regele Tigrilor Feedback deprimant
Fiecare zi e o reluare Pe o insulă pustie
Vă rog, cineva să mă ciupească Dar cu mănușa pe mână
Ce e? Ce se întâmplă?
Prosoapele!
Aveți dreptul să păstrați tăcerea. Orice spuneți…
Ei bine, o știți pe dinafară.
Eu?
Dar n-am omorât pe nimeni.
Eu am fost.
- Ce? - Eu am fost.
- Minte! - Ba nu.
- Bine. - Ai negat sub influența serului.
Nu, eu nu mâncasem bomboane.
Dar celălalt lucru era adevărat.
Chiar te iubesc, Natalia.
- Îmi pare rău. - Dar de ce?
Fiți atenți! Spre bucuria Nataliei, Gustaw nu stătea cu ea pentru bani.
Dar, din păcate, stătea cu ea fiindcă era rudă cu unchiul.
Nu putea să-l contacteze altfel,
fiindcă unchiul și-a petrecut toată viața într-o fortăreață păzită.
În '90, bunica lui Gustaw a concurat la Roata Adevărului.
Karol avusese dreptate cu Gustaw.
Unchiul i-a dat un indiciu fals. Cel puțin, așa susținea bunica.
A pierdut, a intrat în depresie și a încercat să se sinucidă.
Gustaw a ajuns la orfelinat și l-a învinuit pe unchiul pentru asta.
Bunica!
Gustaw Romeo plănuia crima de mult timp,
dar n-a anticipat că avea să se îndrăgostească de Natalia,
așa că a renunțat la plan.
Alo?
A fost ușurat când a aflat că unchiul murise.
La naiba!
Când au venit la citirea testamentului și a apărut unchiul,
lui Gustaw i-a pierit graiul.
Noaptea, când a coborât să bea apă, s-a întâlnit cu unchiul.
Care, din câte se pare, știa de la început cine era Gustaw
din moment ce pregătise jocul.
Au început să vorbească și totul mergea bine, dar…
- Te iert. - Te iert.
Pentru ce?
Fiindcă ai vrut să mă omori.
Dar tu, Romeo? Pentru ce mă ierți?
Că ai dat un indiciu fals.
Nu e adevărat.
- Ba da. - Ba nu!
Recunoaște că ai făcut o greșeală!
Nu pot.
Spune-o!
Nu pot să te mint.
Răspunsul corect era Groenlanda, iar eu i-am arătat Katarzynei…
- Nu-i rosti numele! - Am vrut să-i arăt Katarzynei…
În timpul discuției, unchiul era sub influența serului adevărului.
Încerca să-i spună lui Gustaw că efectiv nu putea să-l mintă.
Poate că de aceea a recunoscut
că știa numele adevărat și identitatea lui Gustaw.
N-am vrut să-l omor.
Mi-am zis că, dacă tot purta cămașa antiglonț,
pot să-l înjunghii de câteva ori.
Ca formă de terapie?
Nu știam că își pusese o cămașă normală.
Sunt identice.
Când l-am înjunghiat prima dată și a țâșnit sângele…
nu știu care dintre noi a fost mai surprins.
Îmi pare rău.
Cum m-ați descoperit?
Totul, datorită lui Heniek.
Când a găsit articolul cu poza familiei concurentei,
acesta spunea: „Dna Katarzyna cu nepotul ei, Romeo.”
Un nume rar.
Azi-dimineață, a găsit ultima piesă din puzzle.
Mai știți? Gustaw Romeo a intrat în bucătărie zicând…
Purta o cămașă normală și s-a înjunghiat?
L-a luat gura pe dinainte, a vorbit înainte să vadă cadavrul.
De unde știa cum murise unchiul?
Dar era doar o teorie,
de aceea am sunat la poliție și m-au rugat să nu zic nimănui.
- Așa că i-am zis doar tatei. - Nu aveam dovezi.
Singura opțiune era să joc teatru
și să verific dacă o iubești pe Natalia suficient cât s-o scapi de pușcărie.
A decurs acel weekend exact cum v-am povestit?
Nu știu. Nu uitați că eram drogat!
Dar e versiunea mea și mi-o mențin.
Acel weekend ne-a schimbat enorm viețile.
Cavalerul de onoare! Putem începe.
Natalia scrie deja o carte despre evenimentele din vila unchiului,
Bătrânul și Secera.
Te-ai plictisit?
Până acum, în ciuda căutărilor, nimeni n-a găsit brevetele unchiului.
Cei doi Karol au devenit obsedați de Władysław, un Akita de șase luni.
Asta a cumpărat Karol din Thailanda.
Și majordomul?
Unchiul l-a plătit atât de bine ca să tragă în el,
încât a reușit să cumpere conacul și încă locuiește acolo.
Are propriul majordom, dar tot face curățenie și udă plantele.
Iar noi? Încă nu avem balcon,
dar Józka e mai relaxată și Heniek vrea să se facă detectiv.
Iar eu și Zosia ne înțelegem mai bine, am început să mergem la un cazinou.
Jakub Cazinou, terapeut de cupluri.
Ce nu fac oamenii pentru bani, nu?
Întrebarea mai bună e: Ce nu fac oamenii pentru familiile lor?
Cât despre bani, repet: nu-i avem și suntem fericiți.
SFÂRȘIT
PROBABIL…
Doamnelor și domnilor, bun-venit la Roata Adevărului!
Numele meu e Władysław Fortuna.
Iată premiile noastre!
O motocicletă, o mașină
și marele nostru premiu,
un cec de un miliard de zloți!
Dna Katarzyna a venit din Bydgoszcz.
- Da. - Singură?
Cu nepotul meu.
Mai e o singură întrebare.
Dacă greșiți, pierdeți totul.
Cum se numește
cea mai mare insulă din lume?
Stați puțin! Păi…
Este…
Insula Papionului?
Îmi pare rău.
Răspunsul corect e Groenlanda.
Nu!
Dar…
Vă mulțumim că ne-ați urmărit!
Ne vedem săptămâna viitoare!
Subtitrarea: Elena Băncilă