Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jsem vlastně takový člověk s nápady.
Spoustu času strávím přemýšlením.
Myšlenky jsou zvláštní.
Dokážou vést k nápadům.
Právě se jeden zrodil.
Když dostanete nápad,
musíte se na něj podívat ze všech úhlů.
Pomoc.
A pak se zrodí další, zcela nový nápad.
Ten zrodí další nápady...
a ty zase další.
A nakonec z toho vykrystalizuje jeden velkolepý, skvělý,
obrovitánský, překrásný nápad.
Jim Henson: TVŮRCE
Nádhera.
Na podlaze je takový malý obdélník.
Stoupněte si na něj.
Podle mě takhle vypadá skvěle. Je to výstižná fotka.
Norman Seeff fotograf
Paráda.
- Úplně se tím neživím. - Máte pohlednou tvář.
Přesně tak.
Jak byste se definoval? Jako loutkář, filmař, nebo...
- Asi jako obojí. - Rozumím.
- Takže jako všechno? - Určitě.
Nezmocňuje se vás strach, jestli je vaše vnímání správné?
Když máte na starost několikasetčlenný tým,
musíte ve všech udržet nadšení.
Nesmíte dávat najevo zásadní pochybnosti o tom,
jestli je ten či onen projekt vlastně dobrý nápad.
Je to práce jako každá jiná?
Spíš je to práce, která nikdy nespí.
Něco jako práce na celý život.
Jima jsem poznal, když mi bylo 17 let.
A trvalo nám dobrých deset let, než jsme se dokázali patřičně sehrát.
Jako hlavní účinkující jsem s Jimem fungoval 35 let.
Frank Oz filmař / účinkující
Jim čerpal z nevinnosti.
Byl nesmírně vzácnou bytostí.
Byl to velice tichý a uzavřený člověk
a jeho fantazie musela být bezbřehá.
Měl nekonečně mnoho nápadů, které chtěl realizovat.
A proto se neustále zabýval myšlenkou času.
Jako Jimova „kreativní asistentka“ jsem s ním byla na každém kroku.
Musíš být aktivnější. Běhat po place.
Jeho nápady vznikaly z nadšení.
Řekl mi, že už v útlém věku
měl pocit, že přišel na svět za jistým účelem.
Což bylo jeho hnacím motorem.
Jako by na tuto planetu přišel s tím, že ho čeká poslání.
„Musím ho naplnit.“
Měl neskutečně nabitý program. New York, Londýn, Toronto, L. A.
Jeho elán byl nadlidský.
My musíme pokračovat a vy můžete domů.
Byl neúnavný.
Neustále něco dělal nebo tvořil. A byl neoblomný.
Rovnou s tím můžeme do střižny.
Odjakživa jsem dělal několik věcí naráz.
A přijde mi to vzrušující.
Žil pod neskutečným vytížením a ročně vyprodukoval až děsivé množství obsahu.
Netuším, proč nikdy nebyl schopen zvolnit.
Bohužel na to neexistuje žádná odpověď.
Mupeti. Naše superhvězdy.
Týdně se s nimi baví 250 milionů lidí.
A kvůli jejich popularitě si možná neuvědomujeme, že práce s nimi je umění.
Vedle mě sedí jejich stvořitel.
Jima lze označit pouze jedním slovem. Je to génius.
Představte si Rasputina jako vyznamenaného skauta.
V křesle vedle něj, a to nezvykle daleko od něj,
sedí Jimův blízký kolega a přítel, člověk hodný svého jména.
Dámy a pánové, Frank Oz a Jim Henson.
Vezměme to od začátku. Jak jste začínal?
Já začínal čerstvě po střední škole,
kdy jsem se doslechl, že jedna televizní stanice hledá loutkáře.
Vyrobil jsem loutky a šel na konkurz. Chtěl jsem pracovat v televizi.
Z dětství si žádné loutkové představení nevybavuju.
Takže jste loutku nikdy neviděl?
Ne. Ani jsem si s žádnými nehrál. Žádnou jsem neměl.
Vyrůstal na venkově v Mississippi, ve městě Leland,
na výzkumné stanici ministerstva zemědělství.
Jeho matka se hlásila ke Křesťanské vědě
a jeho otec s tím byl srozuměný, protože manželku miloval.
Se starším bratrem byli nejlepší kamarádi. Spoustu času spolu trávili venku
neustálým objevováním.
Představte si ten klid...
Skeče Jima Hensona
Měl to štěstí, že prožil pestré a duchaplné dětství.
Když jsem byl malý, pořídili jsme si televizi.
Tehdy byla televize teprve v začátcích
a přišlo mi to neskutečně vzrušující.
Před vámi byla obrazovka, na které jste viděli, co se děje jinde.
Hned, jak uviděl televizi, věděl, že tam chce taky.
Představte si kluka, který vyrůstá v Mississippi.
Televize vám do obýváku dokázala vnést celý svět.
To je přece naprosto ohromující.
Jmenuje se Jim Henson. Nejslavnější loutkář všech dob.
Takže jste se loutkářství ujal čistě proto,
abyste se dostal do televize?
Ano. Chtěl jsem prostě pracovat v tomhle oboru.
MUPETI
život Mupetů očima Jima Hensona
Jane jsem poznal v září roku 1954
Během kariéry jsem sklízel chválu já.
Ale na začátku všeho stála moje žena Jane.
Zpočátku jsme svoji ještě nebyli.
Prvních pět nebo sedm let jsme fungovali jako tvůrčí dvojice.
Máma měla trhlý smysl pro humor. Byla strašně vtipná.
Byla silně umělecky založená, ale zároveň neskutečně jadrná.
Byla to malířka a keramička a umění pro ni bylo obrovsky důležité.
1954 Jim – nástup na univerzitu
Seznámili jsme se na hodině loutkoherectví.
Já měla před státnicemi a on byl prvák.
V mládí ho všechno neskutečně zajímalo
a neustále zkoušel něco nového.
Loutkoherectví ho na univerzitě zaujalo jako první.
Byl to předmět pro poslední ročníky a Jim na něj chodil jako prvák.
Začal psát scénáře, navrhovat loutky a víceméně ten předmět převzal.
Všem nám hned došlo, že je to mladý génius.
Neměl zrovna dokonalou pleť. Chtěl se vypořádat s akné
a jeho máma si nepřála, aby chodil k doktorovi.
Takže jakmile mohl, nechal si narůst plnovous.
Vnímal sám sebe jako beďarovitého, hubeného teenagera
a dlouhou dobu se za něj považoval.
Když se poznali, byla ve srovnání s ním světoběžnicí.
Pocházela z New Yorku, měla za sebou několik vztahů.
Byla společensky obratnější.
Oba uměli sofistikovaným způsobem docenit nesmyslnost a absurditu.
To je nejspíš táhlo k sobě.
Tehdy už pár loutek v televizi měl, protože začal už na střední.
A tenkrát v letním semestru mě požádal, jestli bych mu nešla pomáhat do WRC.
Animace: Jim Henson
zprávy o jedenácté
Jim byl umělec.
Chtěl dělat výpravu, ale fascinovala ho televize.
Akce.
Jedna televize hledala loutkáře.
Namaloval jsem kulisy, vyrobil jsem loutky,
sepsal jsem scénář, šel jsem na konkurz a dostal jsem práci.
A tak to vlastně celé začalo. Dělal jsem pořad Sam and Friends.
Vysílal se půl hodiny před půlnocí, což byl pro loutkovou hru zvláštní čas.
Ale... nikdo z nás tehdy neusiloval o to tvořit věci vyloženě pro děti.
A teď už dva nejúžasnější lidi na světě.
Jim a Jane Hensonovi. A mají s sebou dva kamarády.
Říkají jim Mupeti a jsou to loutkové postavičky, které sami vymysleli.
Z Washingtonu Jim a Jane Hensonovi.
ALŮV A PHILŮV STÁNEK S OVOCEM
Ano! Banány nám došly.
Banány už dneska nemáme.
Většinou to začínalo muzikálovým číslem a jeho vizuální interpretací.
Jim vybral písničku a vytvořil k ní loutky.
A já s ním vystupovala.
...staré dobré rajče.
Občas to byla taková potrhlá pěvecká pantomima.
Jindy to byly bláznivé komediální skeče.
Pravda je venku!
A zrovna ve Washingtonu, D. C. si získali obrovské množství příznivců,
kteří se dívali na zprávy.
Všechno bylo živě. Žádné záznamy.
Všechno šlo přímo do éteru.
My se o žádnou sofistikovanou loutkařinu ani nesnažili.
Televize byla v plenkách a Jim si tam vlastně chodil hrát.
Jim byl tehdy loutkoherectvím zcela pohlcen.
Stará černá magie mě ovládá.
Stará černá magie, dobře ji zvládáš.
Jim se prakticky zbavil jeviště jako takového a přesunul hru do televize.
Jako list unášen přílivem.
Měla bych se krotit, ale co nadělám?
A do toho se ještě zaměřil na záběry zblízka.
Což byl u tehdejších loutkových představení nezvyk.
Uhranuta starou černou magií jménem láska.
Úžasné.
Jime a Jane... Jsem rád, že máte na starost dámu.
Tohle je Kermit.
A tohle je Sam. Naše postavičky snadno mění pohlaví.
Stačí jim k tomu paruka.
Kermit... Ach tak.
Na začátku měl táta svůj vlastní zástup loutek, které sám navrhl.
A značně se od sebe lišily.
A jednou z nich byl Kermit.
Hluboko v srdci.
Táta si postupně hledal styl loutek, který mu bude blízký.
A Kermit byl součástí už úplně prvních experimentů.
Tehdy ještě nebyl žába.
Nechte si triko, králi.
Řekla zelená postavička.
Zpočátku byl jedním z party.
Občas ho ovládala máma.
Občas dostal Kermit paruku.
Zvykla jsem si na tvou tvář.
Jako by s tebou začínal den.
Kde ses narodil, Kermite?
Moje první verze vzešla...
Býval jsem kabát, který patřil Hensonově mámě.
- Z něho jsi vzešel? - Jo.
Byl to matčin kabát a pingpongový míček, který jsem rozpůlil a udělal z něj oči.
Tak trochu držel noční hlídku u svého těžce nemocného dědečka.
Vypráví se, že se Kermitem snažil dědečkovi odlehčit umírání.
Máma měla za to, že s tou loutkou měl jakési duševní spojení.
Bral ji jako prostředek k vyjádření lehkosti a humoru.
Táta humor vždycky vnímal jako protilék, který překoná cokoliv.
Kermit byl celkem obyčejná loutka, ale dobře mu padl do ruky.
Takže ho dokázal skvěle ovládat.
Zjišťoval, že i tak primitivní loutka jako Kermit
dokáže být velmi expresivní díky použití látky a jejímu deformování,
kterým dával vzniknout všemožným výrazům.
- Tucet vajec, prosím. - Co takhle chleba Claussen’s?
Vejce postačí.
Nasypte mu je! Příště už si koupí Claussen’s.
Právě proto, že je loutka tak prostá a má v ní téměř odhalenou ruku,
je mu tak blízká.
A postupem času do této postavy vnesl část vlastního charakteru.
Kermit je rozhodně mnohem společenštější než já.
A taky větší pohodář. Já na blbiny nejsem.
To je pravda. Přes blbiny jsem tu já.
Asi by se dalo mluvit o určitém alter egu.
Já vám dám „šťastně až do smrti“. Fujtajbl.
Harry, lidi přes nás nevidí.
Pardon, nerad bych někomu zacláněl ve výhledu na tohle balení slaniny Esskay.
Vypadá to jako mňamka.
Jim měl každý den díl Sam and Friends.
A i když ho to bavilo, cítil se svázaný.
Byl obzvlášť citlivý na to, když kolem sebe cítil mantinely.
Chtěl být umělcem.
Zajímala ho filmařina, televize, a nejen vyloženě loutkoherectví.
Snažil se přijít na to, co chce v životě dál dělat.
Zažíval jsem takové ty mladické problémy. Rozcházel jsem se s holkou.
Víceméně jsme randili s jinými. Během Sam and Friends jsme stíhali i žít.
Zjevně se ocitl v situaci, kdy pochyboval sám o sobě.
„Můžu pokračovat v těchto kolejích, ale chci to tak?“
Tak jsem to zabalil a začal malovat. Pak jsem odletěl do Evropy.
červen–srpen 1958 Jim v Evropě
Jen tak jsem trajdal.
A potkal jsem spoustu loutkářů.
Všiml si, že v Evropě berou loutkoherectví vážněji.
Měli prostředky. Společnosti. Divadla.
Začal věřit tomu, že je loutkářství formou umění
a že skrz něj toho lidé dokáží vyjádřit víc než slovy.
Na této cestě jsem zjistil, že se lidé věnují zajímavým věcem
a že je to něco, čemu se člověk může začít věnovat
a přetvořit to k obrazu svému.
A to se vám povedlo.
Z té cesty jsem se vrátil nabitý.
Měl to v hlavě narýsované: „Odteď budeme dělat tohle.
S loutkami se pustíme do tohohle a pak se vezmeme.“
Říct, že jsme se zamilovali, je zvláštní, protože jsme spolu trávili čas
a oběma nám to dělalo radost.
Založili s mámou firmu Mupeti, s. r. o.
HUBITEL MUPETI, s. r. o.
Hned na začátku jsme se domluvili na podílu 60:40,
a tak už to zůstalo navždycky.
Okolo října jsme se rozhodli vzít.
Ale tehdy jsme asi netušili, jaká nás čeká budoucnost.
Jane & J se vzali 28. května 1959
Máma občas říká, že se vzali moc mladí.
Byla si vědoma toho, že na to, aby se nadobro usadil, je ještě příliš mladý,
jakožto 23letý manžel. Ale pro ni to až tak málo nebylo.
Tehdy jsme získali cenu Emmy.
11. ceny Emmy 6. KVĚTNA 1959
Pamatuju si, že ji Jim přebíral od Richarda Nixona
a musel se u toho nechat vyfotit a něco k tomu říct.
Prý mu Nixon řekl akorát: „U námořnictva jsme taky měli chlapíka s plnovousem.“
Tehdy táhli s mámou za jeden provaz. Proráželi si cestičku.
V květnu roku 1960 se nám narodilo dítě.
A v srpnu roku ’61 jsme vyrazili na festival Loutkáři Ameriky.
Jim chtěl zoufale poznat další loutkáře a najít někoho, s kým by mohl pracovat.
Vlastně tam chtěl sestavit celý tým.
A tak se začal vyptávat.
A všichni mu říkali:
„Měl bys poznat mladíka jménem Frank Oznowicz.“
Když si mě Jim všiml, bylo mi 17 a neměl jsem střední.
Pět let jsem se věnoval loutkářským představením.
Jim ze mě nejspíš vycítil, že jsem za ty roky získal cit pro načasování.
A že udržím pozornost publika. Což bylo klíčové.
Frank Oz byl zpočátku velmi zlobivý synek zkušeného loutkáře.
Rodiče utekli z belgických Antverp už na začátku války.
Otec byl aranžérem výloh a malířem nápisů.
A pokud vím, vyřezával loutky ze dřeva.
A když poznal mámu, vyrobila jim oblečení.
Loutkářské umění brali natolik vážně,
že už to pro Franka bylo nemyslitelné.
Jima jsme s Frankem poznali ve stejnou dobu.
Tehdy jsme spolu s Frankem vedli představení.
Jim Jerryho požádal, ať se k němu přidá.
Tu práci bych nikdy nedostal, ale Frank byl moc mladý na to, aby opustil domov.
Jerry Juhl přišel v roce 1961.
Tehdy jsem čekala Cheryl a Jim věděl, že už se na mě nemůže spoléhat.
Krátce nato se k týmu připojil Don Sahlin a stal se geniálním tvůrcem Mupetů.
Byl to tichý, vtipný a posedlý člověk.
Dodělal jsem střední školu a Jim mě oslovil, ať se k němu přidám.
Chvíli to bylo naše jádro.
Dorazil jsem na roh 53. a Druhé ulice a byly tam dva pokoje.
V jednom byla drobná kóje pro sekretářku
a vedle byla dílna Dona Sahlina.
A všude mu tam běhali pískomilové.
Jednou Don popadl basketbalový míč a rozřízl ho vejpůl.
Tak vznikl základ Rowlfovy hlavy.
A z Rowlfa se stala velká hvězda.
- Nazdárek. - To byl on?
- Jo. - Nazdárek.
- Víc neříká? - Je to hvězda.
Víte, co by nás to stálo?
Jim s Frankem spolu hned začali vystupovat.
A jako první věc dostal Frank na starost druhou ruku Rowlfa.
Pak začal každý týden vystupovat u Jimmyho Deana.
- Jsi na druhé straně. - To jsem.
- Rowlfe... - Mám vodu v uchu.
- Už zase běžím. - Jasně. Běžíš.
Rychleji a rychleji.
- Ostošest. - Ostošest.
Co se děje?
Ruply mi trencle.
Měl jsem vlastně roli učně.
Měl jsem na starost akorát pravou ruku.
Tak jo, Jimbone.
Frank uměl s loutkami navazovat velice emotivní vztahy.
A Jimovi to bylo blízké, protože loutkářem až tolik být nechtěl,
stejně jako Frank, ale Jimovi to došlo celkem rychle.
Frank chtěl také dělat opravdu kvalitní práci.
A to je sblížilo.
Ano, je to přátelství.
Vážíme si přátel svých.
„Děláš to skvěle a já budu taky.
Budeme skvělí spolu.“
Haf, haf, haf.
Takhle to vypadá v zákulisí, když děláme představení pro televizi.
Naše čtveřice tu má na starost tohle.
Během představení se díváme na výsledek v televizi.
Kousíček vám pustíme, abyste viděli,
co se během posledního skeče odehrávalo v zákulisí.
„Tak jo. Žila byla rozkošná dívka jménem Popelka.“
Popelko, pojď sem, ty dívko ubohá!
Ale ne. Gretel už se vrátila z měsíce!
Dám ti pusu na nos.
Magická to proměna.
Tři kopečky kaše.
Za pomoci televizního monitoru můžete vystupovat a zároveň sledovat,
co přesně vidí publikum.
Během vystupování zároveň stříháme.
Rámujeme záběry.
Je to magická proměna.
Na tom monitoru ve finále vidíte život sám.
PURINA KRMIVO PRO PSY
Krmivo pro psy od značky Purina je trefa do černého.
Myslíš, žes to trefil?
To si piš.
V té době jsme točili dost reklam.
Ale na Jimovi bylo úžasné, že i když musel dělat něco,
do čeho se mu vůbec nechtělo,
dokázal to pojmout tak, aby to všechny z nás bavilo.
Teď vás přesvědčím, abyste si kupovali už jen chleba od Claussen’s.
Na co je ta pálka?
K získání pozornosti.
Měli jsme 6,5 vteřiny zvuku na prodání výrobku a předání vtipu.
Chleba od Taystee že se peče, když spím? Vždyť jsem vzhůru.
Znovu. Taystee se peče, když spíte.
Tenkrát docela frčelo násilí.
BEZBOLESTNÝ SKOK
Tehdy se ještě o násilí v televizi ani nemluvilo.
Nebo možná jo, ale ke mně se to nedostalo.
To je pořádná...
Musím letět.
- Co máš proti Jimovi Hensonovi? - Nic.
A co máš proti mně?
Nic.
Co máš proti masu od Wilson’s?
Popravdě jsem vegetarián.
Točení reklam bral Jim pragmaticky.
Umožnilo mu to sestavit skromný tým lidí,
kteří dokázali posbírat zkušenosti a jít za něčím větším.
Jim vyrobil obrovskou dolarovku a pověsil ji na zeď.
Byla vyrobená z mincí a bankovek a byl to takový obětní oltář penězům.
Byla to taková připomínka,
že tomu musíme neustále věnovat pozornost.
Sypte sem tu zelenou munici, dám vám za ni peněz sklenici.
Do skříně nahrňte mi bankovky, přihrajte mi všechny bokovky.
Šup sem se šekely a s pesy, usmějte se trochu přeci.
Já chci prachy, prachy, prachy, prachy, prachy.
Bylo vidět, že má niterný problém s reklamami
a s prodejem čistě za účelem prodeje.
Vytáhněte do ulic a prodávejte!
Stačí stříknout...
Flambovací dračí oheň.
Čemu se věnujete kromě loutek?
Nějakou chvíli se věnuju natáčení filmů.
Jim byl experimentálním filmařem. Tam se cítil doma.
Drums West, 1961 Režie a animace: Jim Henson
Jim nebyl sám o sobě muzikant, ale jako muzikant přemýšlel.
Odjakživa tíhl k představě, že hudba a čas má rytmus.
Jako srdce.
Celá jeho tvorba byla experimentální. Přesně tak ke všemu přistupoval.
Byl natolik ambiciózní, že si své domácí filmy i sám natáčel.
POZPÁTKU
Dělal fázovou animaci,
experimentální televizi...
Ripples, 1967 Režie: Jim Henson
...experimentální filmy.
- Mámy. - Tátové.
Děti.
Tenisky Flapsole neznají stop.
Vita-Juice. Palte to tam.
Tippy Toys pro radostné dítě.
Náplasti Boo-boo zachrání tě.
Natočil jsem krátký film s názvem Time Piece.
Je to taková studie současného člověka.
A zajímavý pohled na něj.
Time Piece, 1965 Režie: Jim Henson
Nominace na Oscara
Jestli chcete tátu poznat, musíte si pustit Time Piece.
Film je souborem krátkých segmentů sestříhaných dohromady
a tenhle styl střihu mě tenkrát zrovna bavil.
Je to něco jako proud vědomí.
Pomoc.
Šlo o směsici zdánlivě nesouvisejících rychlých záběrů
s cílem předat určitý pocit nebo myšlenku.
Dělali jsme to o víkendech.
Natočili jsme reklamy a měli jsme peníze na víkendové natáčení.
A za rok jsme natočili Time Piece starou 35mm kamerou.
Pomoc.
Tátovi přišlo, že mu neustále utíká čas.
A protože chtěl tvořit víc, než je vůbec lidsky možné,
neměl nikdy času nazbyt.
Pomoc.
Představa, že mu může dojít čas,
přišla nepochybně se smrtí jeho bratra.
Byla to rána. Ztráta bratra pro něj byla obrovská rána.
Byli neoddělitelní. Byli to jak bráchové, tak nejlepší kamarádi.
Táta byl asi o tři roky mladší než on.
Zemřel při autonehodě na vojenské základně.
Byl to mladý hoch.
Pro rodinu to byl neskutečný šok.
Tátovi se rozsypal svět.
Celá rodina si procházela těžkým obdobím.
Jeho máma propadla depresi.
Byl svědkem toho, jak to chce vzdát.
To u něj však nepřipadalo v úvahu. Chtěl to táhnout dál.
YOUTH ’68
Koláž JIMA HENSONA
V šedesátých letech se Jim nadchl pro práci,
která odrážela, co se v zemi dělo.
Zčásti je to šokující a zčásti nesmírně zajímavé.
Natočil dokument s názvem Youth ’68.
Myslím, že se dostáváme k jádru uměleckého vyjadřování.
Pojednával o mezigenerační propasti.
Zabýval se hudbou, politikou, protesty.
Mluvil o tom, co se děje ve světě.
- Za mě je to odpad. - Nádhera.
- Nerozumím tomu. - Je to krásné.
Vždycky je to záživnější. A co pak?
Jak může někdo vytvořit pořad, v němž sesbírá tvrzení lidí,
která pak přeskládá a sestříhá z toho film,
v němž nějaká osoba nakonec říká něco, co by nikdy jindy neřekla?
Takhle televize vypadat nemá.
Jim drogy nikdy nezkusil,
ale lákaly ho s nimi spojované vizuály.
Povím vám, že jsem se naučil trajdat ve vlastní hlavě.
Možná to zní hloupě,
ale mně to opravdu moc pomáhá.
Jim nechtěl zůstat jen u Mupetů. Chtěl experimentovat.
A tak se pustil do projektu s názvem The Cube.
Což byl film o člověku uvězněném v alternativní realitě.
- Co je to za místo? Jaký má smysl? - Na to se občas ptáme sami sebe.
Ale jestli něco Jima nadchlo, tak to byla realizace diskotéky s názvem Cyclia.
Sestava 24 projektorů rozmístěných po stropě s různými úhly bílé.
A do toho chtěl promítat 16mm film s hudbou v pozadí.
Bylo mu jedno, jestli z toho bude noční klub.
Zajímalo ho jen to, jestli je to technologicky možné.
Neustále vyhlížel další nápad.
Nebyl přesvědčen, že u loutkářství skončí.
A jistým způsobem se začínal vzdalovat rodině.
Pak však obdržel jednu pozvánku.
seminář televizní tvorby pro děti
Děti u televize trávily hromadu času. Klidně i 50 hodin týdně.
Občas na mizerné pořady.
Joan Cooney byla toho názoru, že když už u televize tráví tolik času,
bude rozumné se jich zeptat, co mají rády.
Do toho si zjistit, co děti v předškolním věku mají znát,
a spojit to dohromady.
Joan našla ostřílené televizní profesionály a řekla jim:
„Dělejte, co umíte, a my z vás uděláme pedagogy.“
Joan Jimovu práci znala a věděla, jak obrovským by byl přínosem.
A já už s Jimem pracoval a znal jsem ho. Tak jsem ho pozval na kus řeči.
Jim však nevěděl, jestli se mu do toho chce.
Pořady pro děti jsme nikdy nedělali.
Zároveň však dokázal vycítit, že má ten pořád hodnotu.
Odjakživa věřil, že televize dokáže víc.
Jim se upnul k představě, že vytvoříme televizní pořad,
jenž dokáže být přínosem pro obecenstvo, které to nepochybně potřebovalo.
Televize má dle mého na děti obrovský vliv.
Je to druhý nejdůležitější zdroj informací pro rodiny, církve, školy.
Naše branže se této zodpovědnosti spíš brání,
a dle mého musíme brát větší ohled na to, co publiku předkládáme.
Měl doma čtyři děti zhruba ve věku postav ze Sezame, otevři se a čekali další.
Můj mladší bratr John měl problémy s učením a ještě nemluvil.
Takže si otázku „Jak se děti učí?“ vzal k srdci.
DÍLNA PRO DĚTSKÉ POŘADY
Ale neměl pocit, že by byl ve vzdělávání dětí jakkoliv dobrý.
- Zazpíváš mi abecedu? - Ano.
- Q, R, S... - Q, R, Keksík.
Keksík přece není písmenko abecedy. Pokračuje to...
- Q, R, S, T, U, V... - R, S, T, U, Keksík.
Ty si děláš šprťouchlata.
W, X, Y a Z.
Teď už abecedu znám...
Příště Keksík.
Příště si ji Keksík zazpívá s tebou.
Já to balím.
Mám tě ráda.
- Já tebe taky. - Děkuju.
SEZAME, OTEVŘI SE
Sezame, otevři se je jeden z těch případů, kdy se nápad setkal s dobrým načasováním.
Tady je půlka kuřecího sendviče.
První zkoušky
Kde je druhá? Je fuč!
Egade, lov vypukl. Naveď mě trochu.
Sezame, otevři se bylo v rámci jeho životní náplně asi největším překvapením.
Už jen to, že se místo nočních klubů věnoval Sezame, otevři se...
Troufnu si říct, že každému spadl kámen ze srdce.
Do pořadu ho vlákali tím, že mu řekli: „Můžeš se věnovat experimentální tvorbě.“
Natočil jednu sérii filmů s čísly animovaných ve stylu Time Piece.
Dva.
A pak deset dalších, u kterých se mohl patřičně vyřádit.
King of Eight Režie: Jim Henson
Král osmi jsem a přišel jsem sem
říct vám, že číslo osm náleží všem.
Stráže u brány, jako že král jsem, musí vždy tvořit osmičlenný sněm.
Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm.
Neřídili se tím, jak vyučovat předškoláky.
Jejich cílem bylo vytvořit nejzábavnější pořad pod sluncem.
Jeden svatební dort.
A tak končí písnička o jedné!
V létě roku ’69 jsme natočili pár zkušebních pořadů.
Původní koncept byl takový, že ulice bude skutečná a zbytek smyšlený.
Dopadlo to tak, že byla zoufale nudná.
Došlo nám, že ji musíme zaplnit zajímavými loutkami.
V hlavě jsem měl obrovskou přihlouplou postavičku,
která bude představovat dítě.
Dobré ráno.
Je to dost možná nejkouzelnější loutka všech dob.
Zároveň je to technicky zdatná loutka, což lidem nedocházelo.
A od hlavy až k patě ji navrhl Jim.
Caroll Spinney byl pro nás nováček.
Poznali jsme se na festivalu a popsal jsem mu obřího žlutého ptáka.
Nemohl tušit, co se na něj chystá.
Carolle.
To je ono.
Jim ji nabídl Franku Ozovi, ale ten už dělal Draka.
„Do tohohle už mě nenavlečeš.“
A tak mu Jim řekl: „Vymysli, co chceš. Je to na tobě.“
A Caroll se ujal i Oskara.
Já tady snad shniju!
Jakmile se na scéně objevili Oskar a Pták Buk, celá ulice ožila.
Tak jo. Zvuk jede.
Loutky byly od začátku základním stavebním kamenem celého pořadu.
Bez Mupetů by Sezame, otevři se nebylo.
Co je to velké vejce?
Velké vejce?
To je moje fotka z mládí.
No nebyl jsem rozkošný?
Postavy jsme posbírali ze všech koutů.
Pár z nich byly loutky z dob předešlých, kterým jsme akorát dodali charakter.
Třeba takový Keksík.
Já si je spočítám.
- Já je sníst. - Spočítám.
- Sníst. - Ne. Spočítat.
- Počkej. - Co?
Co se nějak dohodnout?
Hrabě byl výplodem fantazie Jerryho Nelsona.
Grover mi přirostl k srdci asi nejvíc.
Už se blíží!
- Kudy teď? - Tudy.
Další geniální postava byl Guy Smiley.
To, jak se ho Jim zhostil... Byl tak vtipný.
Nádhera. Já jsem Guy Smiley.
Říkají mi tak, protože jsem si změnil jméno z Bernie Liederkranz.
Děkuju vám.
Některá jeho vrcholná představení se odehrála během Sezame, otevři se,
protože nemusel hledět na rozpočet a nestaral se o produkci.
Mohl se soustředit jen na hraní.
Ticho, prosím.
Skeče Ernieho s Bertem byly pro mě s Frankem
vrcholem celé tvorby tohoto pořadu.
Akce.
- Dobrou, Ernie. - Dobrou, Berte.
- Berte? - Co?
- Promiň, to nebylo na tebe, ale na mě. - To jsem přeslechl.
Teď bych uvítal ten detailní záběr.
Jo tak detailní záběr.
Vzpomínám si, že jsme ty postavy nejdřív vytvořili,
a pak si je teprve rozdali.
Vím, že jsem chvíli zkoušel Berta a Frank Ernieho.
Stáli jsme před zrcadlem a on byl Bert a já Ernie.
A nebylo to ono.
Nebylo co řešit.
Ernie byl zjevně Jimův, protože si s ním dokázal vyhrát.
Budliky budliky, Berte.
- Máš ji, Berte. - Ne.
To teda máš. Má ji Bert!
Má ji Bert.
A já byl Bert, protože jsem byl tehdy upjatý.
Ernie, tuhle hru s tebou hrát nehodlám.
Jsi naštvaný?
Jo, to teda jsem!
Já to věděl. Bod pro Ernieho.
Frank Berta na začátku moc nemusel.
Přišel mu příliš fádní.
A pak mi došlo, že z toho negativa udělám pozitivum.
A tak vznikla postava, která chtěla mít pokoj a číst si.
Což dalo Jimovi prostor ke komickému vyrušování.
Dvacet dva. Červená. Dvacet tři. Dvacet čtyři.
Berte! Střih! Berte.
Jim je člověk, který když se ocitne na řece, uklidí vesla
a nechá loď unášet proudem.
Já do ní usednu a pluju proti proudu.
Jsme vlastně strašně odlišní.
A už Abbott s Costellem nám ukázali, že komedie stojí na protipólech.
Dělej, žes to neslyšel.
- To ušlo. - Nic jsi neslyšel.
Jenom tak vtipkujeme.
Zhruba v polovině případů se s Frankem vůbec nedržíme scénáře.
Takže hrajeme spontánně a tak nějak si vzájemně přihráváme.
A je to švanda.
Opakem „stop“ je „běž“, Berte.
Takže běž, Berte.
Utíkej.
Berte, opakem „stop“...
Na začátku mi bylo 19 let a z Jima jsem si udělal otcovskou postavu.
Nezasloužil si to. Byl jsem na něm závislý a chvíli to trvalo.
A s tím, jak jsem se osamostatňoval, jsme se postupně sbližovali.
- Jsi to ty, Grovere? - Jsem to já, Žabáku.
Ty jsi prodejce?
No jo. Nějak ten účet za sušenky zaplatit musíš.
Byl to můj šéf a já pro něj pracoval.
Platil mi, ale nikdy se jako šéf nechoval.
Na co zapomínám?
- Jenom odříkávám slova. - Jasně.
Bylo to vlastně partnerství.
Nakonec se z nás stali bratři.
A takhle ho...
- Jo. Jasně. - Jasný?
Co?
- Výš. Doleva. - To je hrůza.
Během 70. let mi přišlo, jako by celá země upadla do krize.
Tím myslím do emoční krize.
A když tvoříte pro předškoláky, nemůžete podléhat depresi.
Je to přece nádherný věk a pracujete s křehkou nevinností.
- Raz, dva, tři. - Sezame, otevři se.
- A, B, C... - Sezame, otevři se.
Neskutečný úspěch Sezame, otevři se byl pro všechny obrovským překvapením.
- Raz, dva, tři. - Sezame, otevři se.
Všichni si ho ihned zamilovali.
„Hit roku“
Dar dětem od televize
Dětský pořad revolucí ve výuce
Nejúspěšnější vzdělávací televizní pořad
Dokonalost hned zkraje roku
Úspěch Sezame, otevři se znamenal, že musel do firmy natáhnout nové lidi.
HLEDAJÍ SE LOUTKÁŘI Mupeti hledají loutkáře.
V novinové reklamě stálo,
že Jim Henson chce vyučit loutkáře pro televizní pořád.
Já byla herečka, co se právě přistěhovala do New Yorku.
Sešla jsem se s Jimem a Frankem.
A on se mě zeptal, jestli nechci hrát v Sezame, otevři se.
Fran Brill byla kamarádka kamarádky, která mi zavolala se slovy:
„Jim Henson hledá kostýmního výtvarníka.“
Nevěděla jsem, co od schůzky s Jimem čekat.
Všude kolem mě lidi pracovali s pěnovou pryží a všemožnými materiály.
A já byla unešená. A tím pro mě začal nový život.
Lidi uměl vybírat dobře. Všichni sdíleli stejného ducha.
Ducha láskyplné anarchie. V tom se to celé neslo.
Pracoval jsem v Silicon Valley.
Sedím v kóji a najednou zazvoní telefon a tam Jim Henson.
Zněl jako Ernie.
„Čau, Dave. Tady Jim Henson.“
A já si říkám: „Ty bláho.“
Pracoval jsem jako editor a ilustrátor s Dr. Seussem,
ale Sezame, otevři se jsem propadl.
S knihami jsme mohli oslovit statisíce. Ale s televizí rovnou milióny.
Tak jsem dal Dr. Seussovi sbohem a přivítal Mupety.
Mezi lepší skupinu lidí jsem se snad ani nemohla dostat.
Za vším stál Jim, který ty lidi našel, utvořil z nich tým,
a věřil tomu, že předvedou to nejlepší.
Bylo to úžasné.
Tak jo, bando. Jdeme na to.
Myslím, že reklamy zrovna dvakrát nemusel,
a díky Sezame, otevři se se z reklamního světa mohl vymanit.
Už to nemusel dělat kvůli penězům.
První dva roky Sezame, otevři se pro něj byly velice kreativním obdobím.
Ale pak se okolo něj sevřely mantinely.
Po roce Sezame, otevři se si řekl: „Bože. Udělal jsem obrovskou chybu.“
Rázem se stal předním americkým bavičem předškoláků
a moc se v té roli necítil.
Měl nespočet nápadů, a jakmile se stal úspěšným, konečně měl příležitost.
Kdyby se rozhodl pro další dva dětské pořady, prošlo by mu to.
Prodal by je ve vteřině.
Ale nepřál si to.
Měl v hlavě broadwayská představení. Balety. Zábavní parky.
Chtěl se vydat všemi směry.
Testovací záběry neuskutečněného broadwayského představení
Měl obrovské ambice a chtěl toho světu ukázat co možná nejvíc.
Ještě jednou.
Jim se z kreativního hlediska nikdy ničeho nebál.
Neustále něco zkoušel.
Popelku, Žabího prince,
ale taky film Brémští muzikanti, který asi nikdo nikdy neviděl.
A v těchto projektech si mohl vyzkoušet všechny nové a neotřelé nápady,
ať už šlo o to, jak ovládat loutky ve vodě,
nebo si vyzkoušet tvorbu zcela nového stylu loutek.
Někdy pracoval dva dny v kuse, aniž by složil hlavu. Celkem často.
Pro Jima to bylo normální.
Jerry Juhl o Jimovi tuším řekl, že měl vrtochy z oceli.
Byl hubený a vypadal zranitelně, ale měl z nás všech nejtužší kořínek.
Silnějšího člověka jsem nepoznal.
Ať už se bavíme o jeho zásadovosti nebo vyzáblém těle.
Neznal nic jiného než práci.
Veselá píseň se obejde i bez rytmu a smyslu.
Tohle je píseň, co postrádá smysl...
Haló?
Svoji práci zbožňoval. Vyžíval se v ní a vynikal v ní.
Což ale znamenalo, že pořád jen pracoval. Chápete?
Vozil si práci i na dovolenou. Těžko to nazývat dovolenou.
Jane dle mého nečekala, jak moc bude jeho tvorba populární.
A než aby potřebovala dál růst, chtěla mít raději svého muže doma.
Byli to spoluzakladatelé firmy.
A máma pak zničehonic začala rodit děti.
Bylo pro ně těžké být spoluzakladateli Mupetů
a do toho se starat o pět dětí.
Máma byla anarchistka. Kreativní myslitelka.
Byla silná a dynamická
a často se snažila vzepřít konceptu dokonalé manželky.
A táta měl jistá tradiční očekávání ohledně toho, jak se co v životě dělá.
Všechny ty diskuze o firmě...
Všichni sourozenci si jistě pamatují na ty třenice
u jídelního stolu, když se táta ptal, jak jsem napsal písemku z matematiky
a jak dopadl sestřin projekt v biologii.
Máma chtěla, aby táta mluvil jen o firmě, což bylo poslední, o čem chtěl mluvit.
Jim k ženám choval úctu.
Předpokládal, že mě zajímá buď to, co dělají děti,
nebo co dělá on, a že to tak má každá žena.
1973 11. červen – JANE VYHLÁSILA NEZÁVILOST
Dlouho jsem to držela v sobě, ale pak jsem učinila prohlášení.
„Já mám taky svůj život. Všechno se netočí jen kolem tebe a tvé kariéry.
Já jsem tu taky.“
Co je prohlášení nezávislosti?
Je to volání po uznání.
Cítila se odstrčená.
Kreativní spolupráci milovala, ale začalo jí ubližovat,
že ta spolupráce funguje dál bez ní.
O ukončení manželství neuvažovala, protože nevěřila v rozvod.
I nadále byla skvělou lovkyní talentů.
Objevila spoustu loutkářů, obzvlášť těch mladších.
Tvrdila o sobě, že jako první objevila Jima Hensona.
Ať už se ve vztahu rodičů dělo cokoliv,
máma tátu vždycky neochvějně podporovala jako umělce.
Kdyby byl zůstal u Sezame, otevři se, byla by máma šťastná jako blecha.
Přála si totiž zasvětit svůj život dětem.
A to pro tátu bylo nemyslitelné.
FIRMA MUPETI, S. R. O. HRDĚ PŘEDSTAVUJE SHOW
V HLAVNÍM VYSÍLACÍM ČASE
Měl v hlavě představu o mupetím varieté zasazeném ještě před Sezame, otevři se.
Snažil se ho tenkrát prodat několik let. Mělo to být jeho vrcholné představení.
Nabízel ho snad všem stanicím. Všem, kteří ho vyslechli.
Na začátku jsme s Jerrym, Jimem a Donem nosili loutky ve velkých krabicích,
obráželi s nimi ABC, CBS a další a snažili se jim to prodat.
A vždycky to končilo tím,
že nám řekli ne s tím, že jsou ty loutky jsou jen pro děti.
Anebo řekli: „Zní to zajímavě, ale to musíte jinam.
Obraťte se na Billa.“ Ten měl dovolenou a nás za dva týdny čekalo druhé kolečko.
Táta byl pevně přesvědčen, že Muppet Show bude trhák.
Ale to úsilí, které musel vyvinout, aby přesvědčil i průmysl, bylo nadlidské.
Lidé mu říkali: „Mupeti jsou pro předškoláky.“
A tak přehnaně zareagoval tím, že přišel se show s názvem Sex a násilí s Mupety.
Dámy a pánové,
představujeme vám konec sexu a násilí v televizi.
Dámy a pánové, vítejte u Muppet Show.
Možná bych ti sehnal práci v naučném pořadu pro děti.
Tento pořad byl předtočen.
NEMAZAT
Bylo to zvláštní. Nedařilo se mi prodat Mupety,
které všichni znali ze Sezame, otevři se.
Takže dal dohromady novou prezentaci.
Přátelé, Spojené státy americké Muppet Show potřebují.
Tak ji koukejte koupit!
Ničím se před vámi netajíme. Říkáme to na plnou pusu.
Takže to koukejte koupit, pusťte to do éteru a budeme slavní.
Jak my Mupeti, tak celá CBS, protože z toho bude trhák.
A budeme pěkně náladová banda,
ale to vám bude fuk, protože z toho vytřískáme balík
a Schlatter a Henson budou spokojeni, a stejně tak vy.
A taky Kermitova máma.
A Bůh na nás bude pohlížet shůry
a s úsměvem řekne: „Nechte jim 40% podíl.“
Nešlo to prodat.
Pomoc.
Všichni to odmítli. Žralo nás to.
ZAMÍTNUTO – NE – KLIĎTE SE
Nápad na mupetí varieté rychle vystřídaly jiné náročné projekty.
Sobotní noc na NBC.
S Jimem Hensonem a jeho Mupety.
Asi nejvíc dospělácká show
byla Saturday Night Live. A on povídá: „Tam musím.“
Screde?
Ano, můj pane Nejvyšší Všemohoucí.
Mám hlad, Screde.
Co by uspokojilo Vaši Plynatost?
Byl to dokonalý příklad střetu dvou zcela odlišných skupin lidí
se zcela odlišnými styly komedie.
Nemohli jsme si psát scénáře. Byl to jejich pořad a my v něm hostovali.
Michael O’Donoghue o Mupetech neřekl jediné hezké slovo.
Nenáviděl je: „Proč musím psát pro tu plstěnou verbež?“
Dost nás mrzí, že vás zrušili, Screde.
Tak už to v branži chodí.
Nebyla to příjemná zkušenost. To mi věřte.
V polovině série mu zavolali z Londýna.
U jedné z posledních Saturday Night Live mi Jim řekl:
„Poslyš, odklepli nám 24 půlhodinových vystoupení.“
Lew Grade měl v Londýně ATV Studios, která zela prázdnotou.
Nic tam netočil a potřeboval je využít.
Dva z nejambicióznějších mužů světa z dvou zcela odlišných světů.
Lew byl bývalý tanečník charlestonu.
A pak se stal velice úspěšným producentem.
Byl to ten nejlepší finanční sponzor,
kterého si táta mohl přát, protože mu poskytl svobodu.
Lew vždycky řekl: „Jestli tomu věříš, tady máš peníze.“
Dneska musíte před komisi.
Lew to měl prostě v sobě a věřil si.
Lew vsadil na svůj plán oslovit menší lokální televize v celé zemi.
Řekli jsme: „Tak jo. Aspoň se to dostane na obrazovky.“
A vypluli jsme vstříc Anglii.
Jel tam celý tým
a pracovali s britskými režiséry a britskými scenáristy.
Byla to velká spolupráce a nikdo netušil, co z toho vlastně vzejde.
Začali jsme zběsile zkoušet všechny možné nápady a koncepty postav,
které by odpovídaly Jimově stylu a představě.
Chtěli jsme komika, který musí být medvěd.
Víc jsme nevěděli. A taky jsme věděli, že Gonzo
považoval za umění pojídání pneumatiky do hudby.
Jim skončil u nápadu založeném na starých anglických koncertních síních.
Divadelní jeviště se formovalo pod spoustou vlivů.
Nebylo to nic jiného než skromný pokus o 24 epizod.
Neměl jsem nejmenší tušení, že to sklidí tak obrovitánský úspěch.
Je načase pustit hudbu a rozsvítit reflektory.
Je načase představit vám naši Muppet Show.
Přišel čas se nalíčit a vklouznout do kostýmů.
Je načase to rozjet.
Tak už to rozjeďte!
Je načase rozjet
tu nejsenzačnější, nejvelkolepější, nejmupetovitější
show všech dob jménem Muppet Show!
Děkujeme vám.
A vítám vás u Muppet Show, přátelé.
V první sérii se vyvinulo všechno.
Dámy a pánové,
dnes večer spořádám tuto pneumatiku za tónů písně „Let čmeláka“.
Hudbu, maestro.
- Žabáku mého srdce... - Jo.
...budeš tu čekat, dokud neřeknu „teď“.
Až uslyšíš slovo „teď“, vystřelíš za mnou a řekneš:
„Panenko skákavá, ten komik je medvěd.“
Panenko skákavá, ten komik je medvěd.
- Až řekneš „teď“. - Tak.
Jasný.
On tu pneumatiku vážně sní.
Nuda!
Nazdárek. Vypadáte na překrásné publikum. Je mi ctí, že tu teď jsem.
- Panenko skákavá, ten komik je medvěd! - Ještě ne!
- Řekl jsi „teď“. - Ale jiné „teď“.
- A co je to správné? - To druhé „teď“.
Bolesti žaludku. Máme.
Slyšte, vážení. Mám pro vás příběh, který zazní už teď.
- Panenko skákavá, ten komik je medvěd! - A dost!
- Řekl jsi „teď“. - Ale jiný!
- Tak jaký teda? - Jiný!
- Jak to mám poznat? - Až řeknu „teď“!
Panenko skákavá, ten komik je medvěd!
Konceptem bylo předvést co týden naprosto bizarní show.
Jako další nastoupí princ Rudolf a jeho neviditelný cheeseburger.
Je mi líto. Dneska už na zálesáckou kapelu nemáme prostor.
Výborně, samuraji! Zpátky do kabinky...
A do toho ubohý žabák, který se snaží co týden prorazit.
Všichni už jsou na jevišti, až na nosiče kopí.
Chtějí víc peněz.
Ani náhodou.
- Zeptej se kolik. - Jo.
Kermit měl v celé show podobnou roli jako já.
Snaží se udržet pohromadě sebranku blázínků.
Což vlastně dělám taky.
Klub radostných Mupetů, „Pokušení“.
A raz a dva a...
V úplně prvním díle jsme měli zvířecí sbor.
Kermit dělal dirigenta...
Byl jsem sám.
...a jedno prasátko se ve skladbě „Pokušení“ ujalo sóla.
Zrozen k líbání.
Nedokážu odolat.
Jsi mé pokušení...
A já...
Postupně se tlačilo k dirigentovi.
A přesně v tom okamžiku mezi nimi vznikl vztah.
...jsem jen tvým...
otrokem.
Při jedné zkoušce mělo Prasátko Kermitovi vlepit facku.
A už nevím proč, ale místo toho jsem ho seknul jako v karate.
A Jim byl pro.
Barbare.
Hned mi došlo, že jsem právě poznal svoji postavu.
Já ti ukážu!
Z Prasátka ze sboru se rázem stala hvězda.
Ahoj, Morley.
- Můžu se na něco zeptat? - Jistě.
- Je tady tvoje žena? - Není.
Skvělé.
Já myslela, že rozhovory umí.
- Je odrovnán tvojí krásou. - Zmýlila jsem se.
To je pro dnešek vše.
Má nespočet omezení.
Umí se akorát chvástat.
Prasátko, byla jsi dobrá.
Chceš říct skvělá.
Skrývá veškerou bolest, protože ví, že jí chybí talent.
Ví, že neumí říkat vtipy.
Že neumí tancovat.
Na šoubyznys jsem moc křehká.
A její velkolepou životní posedlostí je žabák.
A on ji má tak trošku na salámu.
A tenhle konflikt z nich dělá nezapomenutelné duo.
Kermite, pomohl bys mi sundat tuhle mořskou pannu?
- Chceš to rozepnout? - Přesně tak.
Akorát...
To je úleva.
Děkuju ti. Nedívej se.
Nekoukat!
Je prase připravené?
Gauč půjde přes to.
- Dobrý? - Jo.
Měj se, Franku.
K tomu, aby vznikl tenhle záběr, musíte...
Musíte...
Aby to vypadalo dobře nahoře, musím se tady krčit.
Posaď se, Rogere.
Rogere, jsem tak ráda, že sis mě sem pozval.
Já tě sem ale nezval.
Byla to radost i dřina.
- Dva, tři, čtyři... - „Říkají mu drancující idiot.
Mají z něj nervy na dranc.“ To se poddá.
Děláme jednu show týdně.
Každé číslo si musíme společně projít.
V neděli máme hostující hvězdu.
Pročteme si scénář, sjedeme zkoušku, projdeme si hudbu.
To říkám já?
Den nato nahrajeme kapelu.
Pak nazpíváme vokály.
A pak tři dny natáčíme.
- V námořnictvu. - Přeplujete sedm moří.
- V námořnictvu. - U nás nikdy nic nehoří.
V námořnictvu...
A střih.
Pak máme den volno a jedeme znovu.
Nespěchej...
Klid tomu dej.
Nejsou v tom herci, až na hostující hvězdu.
Všechno jsme nechali zvýšit.
Podlahu jsme rozdělili na tři úrovně po metru.
Byli jsme dole a měli jsme vystrčené ruce.
- Celé to vymyslel Jim. - Co je?
Nepůjdeš se mnou do šatny na šálek čaje?
I s kamarádem?
- No... - Vzal bych s sebou mámu.
Koncept vystavění epizody na hostující hvězdě se nám osvědčil.
S každým hostem se změnil charakter celé show.
Jste ohyzdná zrůda, pane.
Teda, děkuju.
Musel doslova odmítat největší filmové hvězdy z celého světa,
protože pro ně neměl dost epizod.
Dave Lazer je vyzvedával na letišti, vozil je na hotel, předával jim květiny...
Což u producentů není zvykem, ale on věděl, jak je to důležité.
Jim tohle dělat nemohl. Nebyl to jeho styl.
Zaprvé byl plachý.
Plachostí bych to nenazvala.
Pokud šlo o komunikaci s lidmi, byl Jim málomluvný.
Dlouhé a výřečné odpovědi jste se od něj nedočkali.
Strašně ráda jsem ho rozesmávala.
Jakmile jsem mu vykouzlila úsměv na tváři, byla jsem šťastná Portoričanka.
Netušíš, jak moc tě miluju.
Netušíš, jak moc tě v hlavě mám.
Když se ocitnu v tvém objetí,
zmocní se mě nezkrotitelná horečka.
Mám z tebe horečku.
„Horečka“ byla neskutečně složitá a já se nedokázala udržet.
A v jednu chvíli Jim řekl: „Rito, tady přesčasy neděláme.
Tohle je Londýn. Jestli znova vybouchneš, budu to muset použít.“
Když už jsem to dozpívala...
...řeklo to zvíře...
Tak se mi to líbí, ženská.
Vidíte, jak už mi cukají koutky
a jsem na prahu vybouchnutí.
Z veškeré Jimovy tvorby čišela radost.
Nikdy nemyslel na barvu pleti.
Nikdy nemyslel na národnost.
Prostě jen vymýšlel postavy.
Není snadné být zelený.
Trávit každý den v barvě lupení.
Když vím, že bych se měl lépe červený, žlutý nebo zlatý.
Prostě něco mnohem barevnějšího.
„Není snadné být zelený.“
Prosím vás.
Víme, co to znamená.
Ví to úplně každý.
Jako byste splývali s tolika obyčejnými věcmi.
A lidé vás jen přehlížejí.
Protože se netřpytíte jako jiskry ve vodě.
Nebo hvězdy na nebi.
Ta žába byla zelená.
Byl to malý zelený roztomilý žabák.
A já vím, že to děti chápaly.
Nebo vysoká jako strom.
To je jednou z hlavních náplní práce mého otce.
Proto jen velice zřídka oslavuje jakoukoliv kmenovou příslušnost,
protože kdybychom se měli rádi kvůli svým rozdílům, nikoliv podobnostem,
nevedly by se války.
Jsem zelený a budu se mít dobře.
Je to krásné. A myslím, že takový chci být i dál.
Tajemství Prasátka ze zákulisí
Muppet Show už se vysílá ve více než 100 zemích
a já jsem z jejího úspěchu nadšený.
Před příchodem tohoto pořadu totiž neexistovala show,
ve které by hvězdami byly loutky.
„Nastala mupetí mánie“
Tehdy to byl nejsledovanější seriál všech dob.
Táta byl ten, kdo se smál naposled,
protože všechny televize jeho pilotní díly dvakrát odmítly.
Spolu s loutkáři si připadali jako rockové hvězdy.
Věnovali té show tak strašně moc úsilí, a i když šli proti všem,
sklidili tak obrovský úspěch, že museli cítit opravdové zadostiučinění.
Loutky jsou vskutku pravěcí baviči.
Nevracejí se domů na gauč.
Ale do jeskyně.
Už se na nich podepisoval věk,
ale pak jste přišel vy a vytáhl tu vrzající krabici s panenkami
do 20. století a do povědomí společnosti.
Dovolím si říct, že Mupeti
jsou ten nejoriginálnější výtvor v dějinách televize.
Souhlasíte?
Všude ve světě jsme byli populární.
A tak mi přišlo přirozené vrhnout se na film.
Testovací záběry
A přiblížit.
Jim Frawley, náš režisér,
chtěl natáčet ve studiu a vytvořit svět jako v Čarodějovi ze země Oz.
A já ho přemlouval k natáčení venku.
„Přijď k nám.“ Přinesl si kameru Super 8
a natočili jsme pár záběrů postav venku.
Jim Frawley Mupetům až tolik nerozuměl
a nevěděl, zda budou fungovat i na plátně a ve skutečnosti.
- Pardon. - Kermite.
Sleduj ty stěrače.
To je něco, viď? Zvedá se mi z toho kufr.
Pardon, kamarádi. Hledáme Hollywood.
Hollywood v Kalifornii.
Je to poblíž Los Angeles.
Už jste někdy byli v Los...? Promiňte.
Jim věděl, že to fungovat bude.
Pro úvodní scénu jsme točili Kermita v bažině.
Museli jsme Jima zmáčknout do takové ocelové nádoby pod vodou.
Když ho konečně pustili, dostával se z ní asi 20 minut.
Jim do toho šel po hlavě.
Bylo to setkání Mupetů se světem.
Proč existuje tolik
písní o duhách?
A co se skrývá na druhé straně?
Co je tak úžasné, že hledím na hvězdy jasné?
A co v nich asi tak chceme spatřit?
Jednou snad najdeme
spojení duhy.
Milenci, snílci i já.
Každý z nás...
Mupeti ve filmu nám otevřeli zcela nový svět,
v němž jsme se mohli věnovat emocím.
CHAOS
Umožnilo mu to zkusit nové věci, splnit si další sny,
vydat se novým směrem.
Mohl zvednout telefon a zavolat komukoliv
a ti nejlepší ze všech oborů by ho vyslechli, protože byl Jim Henson.
Jen se na to podívejte.
Jak mohl žabák takhle uspět?
- Znáte mě? Vytvořil jsem Mupety. - To je toho!
Všichni znají je, ale ne mě.
Na cestách s sebou vozím kartu American Express.
A od té chvíle už tátu poznávali na každém kroku.
1979! VELKÝ PŘELOMOVÝ ROK
Koupil novou budovu v New Yorku na 69. ulici.
Byla to mnohem hezčí a luxusnější základna.
A najednou si osvojil módnější šatník.
Kalifornský kovbojský elegán.
Pořídil si lotus v zakázkové zelené po vzoru Kermita...
Začal podnikat v nových odvětvích. Prodej a distribuce reklamních předmětů...
Všechno začalo nabírat na velikosti.
The Muppet Show, Sezame, otevři se, film,
jednotlivé kousky s Mupety, celé mupetí impérium...
Jakou má hodnotu?
Tak to netuším. Vážně.
Desítky milionů?
- To ne. - V řádech milionů?
Nejspíš, ale ruku do ohně za to nedám.
Asi tak.
Nepochybně si přál stát se slavným.
Ale bylo vidět i cítit, že se z něj vytrácí jistá nevinnost.
a že to bude mít dopad na naše vztahy a všechno ostatní.
Což bylo složité.
Úspěch tohoto typu s sebou obvykle nenese klid.
V mnoha směrech pak spíše problémy.
Je to spousta práce, hodně odloučení.
S úspěchem, který zahrnuje tolik lidí a tolik peněz, se člověk dostává pod tlak.
Do toho všeho se snažil pravidelně létat z New Yorku do Londýna.
Což bylo náročné, protože Muppet Show se v Londýně natáčela celé měsíce,
a když přiletěl do New Yorku, každý s ním potřeboval mluvit, ať už rodina
nebo lidi z firmy s tím, že potřebují jeho vůdcovské schopnosti.
Takže s růstem šel nepochybně ruku v ruce i stres.
Zjevně se nezastavíte. Máte vlastně čas na rodinu a udržování vztahů?
Je to náročné a rozhodně...
Ale rád cestuju s nimi. Často lítám s jedním nebo dvěma dětmi
a k tomu si dopřáváme rodinné dovolené.
Zkuste to s námi!
K tomu všemu se několik týdnů v roce věnuje Sezame, otevři se.
Cítil vůči nim zodpovědnost a nechtěl je zanedbávat.
Táta tehdy pracoval jako blázen.
Na konci každého týdne mívali den volno. A on ho vždycky prostonal.
Prostě se zhroutil, a pak se musel zase sebrat a jet dál.
Vždycky jsme si říkali: „Jim si toho nabral moc.“
Když měli v Londýně týden volno,
řekl: „V tom týdnu děláme královnino stříbrné jubileum.“
Proti doktorům nic neměl. Jen tam prostě nechtěl chodit.
Pamatuju si, jak jsme natáčeli v Chicagu během tuhé zimy
a on měl zápal plic.
A nějak se tím prokousal.
Neměl strach ze smrti.
Pamatuju si, když zemřel Don Sahlin, což byl obrovský šok,
a já byl tehdy na dílně a plakal jsem.
A Jim za mnou přišel a řekl: „Neboj. On akorát sedí v jiném letadle.“
A věřil tomu. Vnímal smrt jako další dobrodružství.
Věřil, že tam na něj něco čeká.
Zajímal se o buddhismus, transcendentální meditaci,
různé způsoby vnímání světa.
Co je realita? Co je lidská přirozenost?
Co je svět, který nás obklopuje?
Táta o Bohu nikdy nemluvil,
a navzdory své matce se nehlásil ani ke Křesťanské vědě.
Byl to typ člověka, který věřil ve vyšší moc
a silné propojení mezi všemi bytostmi.
Jim se neustále snažil rozšířit si obzor a vnímání.
Věčně pátral.
1980 22. srpen – poslední den MUPPET SHOW
velká oslava
Na proslovy až tak moc nejsem, jak jistě všichni víte.
Ale máme za sebou úžasných pět let a...
Po pěti sériích si řekl: „To je všechno.
Muppet Show je hotová. Začnu se opakovat.“ A prostě ji zrušil.
Jsme hrdí na práci, kterou jsme spolu odvedli.
Jsme hrdí na všechny z vás.
A je to něco, co budu nosit u srdce.
Všem vám moc děkuju.
Takhle úspěšný seriál nikdo nezruší.
Ale on už měl v hlavě další kapitolu.
Občas máte pocit, že musíte dál kráčet kupředu.
Z kreativního hlediska je zajímavější přijmout změnu a zkusit něco nového.
Krystal (pracovní název) Jim Henson
Začátkem této další kapitoly jeho kreativity byl Temný krystal.
Chtěli jsme vytvořit něco, co se bude naprosto vymykat stylu Mupetů.
A když jsme o tom začali přemýšlet,
viděl jsem dílo Briana Frouda.
A okamžitě jsem mu propadl.
Navrhnout všechny ty tvory, jejich hávy,
hrad, krajinu a barevnou paletu nebe byla ohromná výzva.
Jim potřeboval dílnu.
A tak koupil budovu v Hampsteadu, starou opuštěnou poštu.
A udělal z ní dílnu na tvory.
Jim dbal na detaily.
Říkal nám: „Rovnou to třikrát prošijte
a přidejte tomu ruční vyšívání, které to krásně obohatí.“
Jen tak začal do této budovy v Londýně nahánět umělce.
Pojmenoval ji Dílna na tvory Jima Hensona.
Byl to vlastně takový obchod, kde jste si mohli koupit tvora do filmu.
Jim se zamiloval do souvisejících technologií.
Do všech neuvěřitelně složitých systémů k hýbání pusou, očima a obočím
a ke střihání ušima a všemu možnému, co loutka musela umět.
Byla to výzva, protože tyto loutky byly těžkopádné
a byly schopny jemných nuancí, na které naši Mupeti neměli.
Postavy díky všem mechanizmům dokázaly lépe napodobovat život.
Obrázky na košili musí být vertikální, protože nám jde o tenhle tvar.
Určitě ne tři a asi ani dva.
Natáčení se blížilo.
A Jim se mě svým skromným způsobem zeptal: „Franku, chceš to režírovat se mnou?“
Já na to: „Proč já? V životě jsem nic nerežíroval.“
A Jim už pro sebe typicky odpověděl: „Protože to tak bude lepší.“
Věděl, že mám přednosti, které sám postrádal.
Takový Jim byl.
Jeho reakce na náraz do kamene by měla být vřelá.
Po celou tu dobu byli na kreativním pískovišti.
Všechno pro ně bylo nové.
První den natáčení Jim nahnal dobrých 40 lidí
na půlmetrovou plošinu
do nepříjemné pozice ve tmě.
A já udělal krok vedle a najednou padáme.
A někdo nás chytil a postavil zpátky na plošinu.
A já si říkal:
Jima tentokrát doopravdy přemohl optimismus.
A raz, dva, tři, akce!
Raz, dva, tři, akce.
- Pane Ozi, jak to podle vás jde s filmem? - Pan Oz není dvakrát výřečný.
...a raz, dva, tři!
Po prvním promítání
se vedení zvedlo z křesel a odešlo z kina bez jediného slova.
Film jim přišel otřesný.
Hlupáci! Naivní hlupáci!
Co se mnou chcete dělat?
Značná část filmu nebyla v angličtině, ale ve smyšlených jazycích.
Když postavy drmolily nesmyslná slůvka,
testovací publikum film zcela odmítlo.
A tak se museli vrátit ke scénáři a doplnit do scén angličtinu tak,
aby odpovídala pohybům rtů.
Celý film byl po natočení téměř dvakrát přepsán.
Nic, co bych mohl doporučit.
Nakonec jsme ho napěchovali dialogy. A svým způsobem toho trochu lituju...
Jak neurvalé!
Temný krystal šel do kin zhruba ve stejnou dobu jako E. T.
A E. T. měl v sobě jednu fantaskní postavu a zbytek světa byl skutečný.
Stačilo věřit jedné postavě.
Zatímco v Krystalu jsme museli věřit všemu.
Když Jim něčemu věřil, věnoval tomu všechno.
Obrovský hit to nebyl, ale úspěch film sklidil.
Ojedinělé dílo, které pro něj bylo umělecké
a vrátilo ho zpět k experimentálním kořenům.
Záběr 754, pokus šest.
Tehdy táta doma víceméně nebydlel.
Ahoj.
Žil tam, kde se zrovna točilo.
Řekni mi, co děláš, až to budu ukazovat kamarádům doma.
- Co tu děláme? - Nacházíme se pod první mupetí orgií.
Zmáčkneme je víc.
A máma na místech natáčení žít nechtěla.
Chtěla mít stabilní domov.
Myslím, že to rozsekli okolo mých osmnáctin.
Byl jsem na internátě a moc mě nevídali.
A když jsem měl narozeniny, pozvali si mě do Toronta.
Měli tam nějakou konferenci.
Strávil jsem tam s nimi jednu noc o svých narozeninách,
a oni se v hotelu o pokoj vedle celou noc hádali.
A já si řekl: „Tak to končí.“
A taky že to tak bylo.
Procházeli si těžkým obdobím. Ale nevěděl jsem, že až tak těžkým.
Oba žili v naprosto odlišné emoční realitě.
On říkal: „Všechno je super tak, jak to je.“
Ale ona to nesla těžce.
Takže se postupně začínal dělit jejich pohled na svět.
On si pronajal apartmán v New Yorku v hotelu Sherry-Netherland.
Najednou se blížil padesátce
a přál si být sám, ale randit.
Zamlouvala se mu představa randění s tím, že to neskončí vážně.
V rámci rozluky vlastnictví firmy nakonec upravili.
Velká část mámina podílu přepadla nám dětem.
Zatímco si táta procházel rozvodem s mámou,
lord Grade jeho firmu prodal Marble Arch.
A oba z toho měli těžkou hlavu,
protože Muppet Show, mupetí filmy
a Temný krystal najednou měla vlastnit společnost, kterou neznal.
Byl to pro něj zlomový bod a rozhodl se obrovsky zariskovat.
Prakticky si půjčil každou penci, co mohl, a všechno, co měl, zastavil.
Řekl nám: „Chci, abyste věděli, co teď dělám,
protože je to dost riskantní a je možné, že v budoucnu nebudete mít tolik peněz.“
Ale i když spolu už nežili,
máma mu řekla: „Ano. Udělej to. Musíš do toho jít.“
A tak popadl všechno, co měl a koupil zpátky Muppet Show,
mupetí filmy a Temný krystal.
Byl to neskutečně odvážný tah.
Rodiče o své lásce moc nemluvili,
ale zažili toho strašně moc.
Jeden byl životní láskou druhého a naopak, jen spolu nedokázali žít.
Máte nějakou životní filozofii?
Pokud chceme něco předat, tak je to pozitivní přístup k životu.
Že je život ve své podstatě hezký.
A když k životu přistupujete pozitivně,
je rázem o dost jednodušší.
Dobrá. A co konceptualizace? Respektive psaní příběhů.
Například film Temný krystal byl z mého pohledu naprosto úžasný.
- Tak to si počkejte na nový. - No tak super.
Nový je Temnému krystalu v mnohém podobný,
ale nutno říct... Každopádně se na něj moc těším.
- Takže je sofistikovanější? - O dost sofistikovanější.
S každým novým filmem se posunete o kus dál.
Labyrint.
Je to vlastně dost ujeté.
Jste v dětském filmu a vedle vás je David Bowie v roli...
Nápad je to šílený, ale vlastně to funguje skvěle.
Nezdá se být daleko.
Je dál, než si myslíš. Čas se krátí.
Byl to velice ambiciózní film. Muzikál s Davidem Bowiem a lidskými herci.
Což pro něj bylo těžší,
protože lidi do té doby nevedl, pouze loutky.
Pomalu se ti dostane do ruky a pak...
Bylo mi 14 let a točila jsem obří projekt.
Vytvořil zcela nový svět a já se ocitla uprostřed něj.
Když hledáte herečku do role Sarah...
A playback.
...na níž celý film stojí, doufáte, že se vám ve dveřích objeví ta pravá.
A přesně to se stalo, když vešla Jenny.
Přestože jsem byla dost nervózní, Jim mě svou přítomností uklidňoval.
Vždycky mi řekl: „Teď tady budeš sedět,
otočíš se a začneš mluvit s tím malým červem, který vylézá ze zdi.“
A já na to: „Super. Tak jo. Asi takhle?“
Řekni něco, červe.
Byla jsem obklopena představivostí a kreativitou.
A být ve společnosti takto tvůrčích lidí bylo něco naprosto neuvěřitelného.
Jako bych se ocitla ve snovém světě.
- A dolů. - Pomoc!
Pomoc!
Všechny ty akční scény jsem zbožňovala.
„Vyneste mě výš. Pošlete mě k zemi. Nemůžu na těch lanech ještě zůstat?“
Bylo to boží.
Spolupráce loutkářů byla něco neskutečného.
Ano. Kterým směrem?
Táta nás do branže nikdy netlačil.
Akorát nás podporoval.
Táta si všiml, v čem jsme dobří,
a podporoval Heather jakožto tvůrkyni a divadelnici.
Cheryl byla talentovaná tvůrkyně s textilem a látkami,
ale vynikala i ve vyprávění.
Lisa odjakživa tíhla k pozici televizní manažerky.
Mladší bratr John se věnoval pohybovým kreacím,
a nakonec hrál Sweetumse a polárního medvěda u Coca-Coly.
Brian byl zase veden k technice.
Táta věděl, že to Briana prostě táhne k mechanice.
Pro Labyrint si táta vysnil rádiem ovládanou postavu, Hoggla.
A zeptal se mě: „Věděl bys, jak to udělat, Briane?“
V Dílně na tvory to byly počátky animatroniky.
Trochu nám to uteklo.
Akce!
- To je ještě horší! - Ale běž.
- To je ještě... - Že jo?
Jaké to milé překvapení.
Buď zdráv, Hedgewarte.
- Hogwarte. - Hoggle.
Takže jsem s ním pracoval jako kolega a místo „tati“ jsem mu říkal „Jime“.
A poznal jsem, jak naplňující je pracovat po boku Jima Hensona.
Což se od role syna a člena rodiny zásadně lišilo.
V práci byl jako dítko. V tom spočíval rozdíl.
Doma se nám vždycky snažil jít dobrým příkladem dospělého člověka.
Zatímco v práci byl svobodný.
Jak zatím probíhá natáčení?
Troufám si říct, že to bude nejlepší film všech dob.
Ještě že to uvidí jen moje rodina.
Co se směješ?
Jenom jsem rád, že tohle netočím do nějakých zpráv.
Bude to nejlepší film všech dob.
No tak jo. Budu s tím souhlasit.
Vlastně to moc rád slyším.
To bys taky měl.
1986 27. června – Labyrint má premiéru v USA
Labyrintu cosi chybí
Pouhá přehlídka okázalých detailů
Labyrint byl obrovský propadák.
Hensonovo kouzlo se vytratilo
U Labyrintu mu podle mě došlo, že se to lidem prostě nelíbí.
Nikomu se to nelíbilo a on to vůbec nečekal.
Je těžké něčemu věnovat srdce a duši,
a pak se setkat s opovržením a přenést se přes to.
Byl smutný z toho, jakou film sklidil odezvu.
Takového jsem ho neznal. Jednoho dne jsme šli na oběd.
Už jsme odcházeli a on řekl: „Mám tě rád.“
A já: „Já tebe taky.“
Byl to jeden z těch okamžiků, kdy se...
Cítil se natolik zranitelný, že z něj vypadlo tohle.
Vždycky když Jim něco tvořil,
měl v hlavě další tři věci, které chce dělat.
A jakkoliv ho ten film zklamal, už se k němu nevracel.
Jel dál a dělal jiné věci, které ho naplňovaly.
Jednoho dne nás Jim svolal a řekl: „Natočíme seriál, který ukončí válku.“
A tak vznikl Fraggle Rock.
Storyteller je poklad.
Byl na něj nesmírně hrdý.
Bylo to vyvrcholení všeho, o co usiloval.
Pořád měl v hlavě hromadu projektů.
Prima. Teď sem můžu nakráčet jako ve zbytku svých pořadů.
Zajímal ho technologický pokrok.
S jednou počítačovou postavou v Jim Henson Hour koketoval s CGI.
A teď sledujte.
Baví mě spojení loutkoherectví s počítačovou grafikou.
Z velké části je to animování.
A my se snažíme, aby to vypadalo jako živá loutka
a bylo to náležitě dramatické.
Neustále se vracel k tomu, co ho bavilo.
Akorát bojoval s režijními náklady a tím, že neměl dost času na tvoření.
Netrvalo dlouho, než se rozhodl firmu prodat Disney.
Byl to obrovský fanoušek Disney Worldu. Hotový fanatik.
Nešlo mu o peníze.
Chtěl se vrátit k tomu, že si užívá tvorbu a neřeší byznys.
Z Disney Worldu na Floridě vás zdraví
Michael Eisner a Jim Henson. Dobré ráno.
Dobré ráno, Charlie.
Potřásli si rukou a byla z nich cítit radost.
Za mě je tohle nádherné místo pro moje postavičky.
Byl to začátek další kapitoly jeho kreativity, ze které měl radost.
Jim měl tolik nových nápadů a věcí, které chtěl zkusit.
Jednou mi zavolal:
„Chci s tebou o něčem mluvit, Franku.“
A to byl náš poslední rozhovor.
Svět přišel o kus magie.
Jim Henson, muž stojící za Mupety, zemřel ve věku pouhých 53 let,
dle všeho na masivní bakteriální infekci.
Tři dny bojoval s neléčeným zápalem plic.
Označení loutkář u Jima Hensona ani zdaleka nevystihuje jeho úspěch
či lásku, vřelost a znalosti, které jeho postavy světu přinesly.
Miliony lidí to budou vnímat jako smrt člena rodiny.
Byla jsem v Los Angeles, ale už jsem to nestihla.
Stejně jako Brian.
Ale poslední chvíle v nemocnici s ním strávila máma.
A co spolu řešili, zůstane jen mezi nimi.
A je hezké, že měli tu možnost se alespoň rozloučit.
Bylo to pro nás nemyslitelné,
protože celé ty roky působil jako neudolatelný křehký obr.
Byl to jeden z nejhorších dní v životě.
Zmocnil se mě pocit, jako by vyhaslo světlo,
které už se nikdy nerozsvítí.
Vytrhli nám ho z náruče strašně brzo.
Byla to nespravedlivá brzká smrt.
Sešli jsme se z celého světa v newyorské kanceláři.
A zařekli jsme se, že za pět dní uspořádáme pohřeb.
Někdo za námi přišel, protože děti měly instrukce.
V závěti byl soubor pokynů.
Katedrála sv. Jana 21. května 1990
„Máme tu pokyny k uspořádání celého představení.“
Což bylo docela zvláštní.
A když jsme ty pokyny četli u stolu,
znělo to přesně jako něco, co by řekl on.
„Začal bych nějakým milým, přátelským obřadem.
Bylo by fajn, kdyby se zpěváci ujali nějaké písně,
pokud možno šťastné a radostné.
Bylo by fajn, kdyby mí blízcí pronesli pár radostných slov
o tom, jak moc nás tohle všechno naplňuje.
Možná vám to přijde hloupé a trochu přehnané,
ale teď už se se mnou hádat nemůžete.
Nechci předstírat, že vím, co nás čeká po životě
nebo že by to věděl sám Jim, ale měl velkolepé plány.
Není snadné být zelený.
Trávit každý den v barvě lupení.
Když vím, že bych se měl lépe červený, žlutý nebo zlatý.
Prostě něco mnohem barevnějšího.
Zdravím vás, jsem Jim Henson a jsem loutkář.
Zelená je přeci barvou jara.
A dokáže být hezká a přátelská.
Dokáže být velká jako hora.
Nebo vysoká jako strom.
Nebo širá jako moře.
Svoji práci zbožňuju.
Neumím si představit, že by někoho mohla práce bavit víc než mě.
V tom, co tvořil, byla notná dávka upřímnosti a zásadovosti.
Tvořil, protože tvořit potřeboval.
Jim chtěl dle mého prostě jen zpívat písničky, vyprávět příběhy,
učit děti, hlásat mír, chránit planetu, oslavovat lidstvo a blbnout.
Ukázal nám, že kreativitu, uměleckost a metaforu
lze přetvořit v obrovský zdroj dobra.
Ukazoval lidem, že se v nich skrývá dobro,
a dokázal se smát našim absurditám.
Jestliže si publikum přeje, aby tyto postavy žily i nadále,
tak žít budou.
Pro mnohé z nás bylo důležité věřit tomu, že v jeho díle budeme pokračovat.
Vnímali jsme to jako své životní dílo, a pokud to jen půjde,
setrváme u něj.
Zůstali jsme Jimovi věrní, protože byl věrný on nám.
Děláme, co je v našich silách, protože nám dal, co mohl.
Nelze ani vyčíslit, kolik věcí se změnilo tím,
jakým způsobem vnímal svět.
Křehkost, se kterou k lidstvu zjevně přistupoval,
a ten prostor, který věnoval kreativitě a projevům představivosti,
je viditelný v celé jeho tvorbě.
Další Jim Henson už tu asi nikdy nebude.
Kdyby tu Jim byl...
moje srdce by mu chtělo potichounku něco říct,
ale neřekl bych mu to, protože by byl v rozpacích a nepřijal by to.
Takže bych navenek řekl něco jako: „Nech mě, Jime! Nevidíš, že mám práci?“
Asi něco takového.
Ale uvnitř...
mu musím poděkovat.
Vše začíná dětstvím.
Machr ve škole.
Šklebení se na kamarády.
Děláte ze sebe šašky.
Blbiny a kotrmelce...
Kermit a jeho tlupa se objevili v nespočtu projektů
a filmy Temný krystal a Labyrint jsou dnes považovány za klasiky.
Lidé vám tleskají vestoje.
Jimovy postavy dál vzdělávají děti v Sezame, otevři se,
jednom z nejdéle běžících dětských seriálů v dějinách.
Co bylo kdysi dětinské, je teď dospělácké a stylové.
Blížíte se ke svému snu.
Jim Henson Company zůstává rodinným podnikem
a vytváří filmy a seriály pro diváky z celého světa,
a Nadace Jima Hensona udržuje loutkářské umění naživu.
...v Kouzelném obchůdku.
Přesně tak. Klasické mupetí finále.
Když nevíte, jak to ukončit, napěchujte to a...
České titulky: Vít Jakeš