Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A DOUA ŞANSĂ
Nu mă simt în stare, nu vreau să mă întâlnesc cu ea.
Anna, ia loc!
Nu vreau să iau loc şi nu vreau să mă întâlnesc cu ea.
Spune-i că m-am răzgândit.
- Ce s-a întâmplat? - Nu s-a întâmplat nimic.
Nu sunt pregătită.
Nu mă obliga să mă întâlnesc cu ea!
Alice!
Anna Farnesi?
Te deranjează?
Scrisoarea ta de intenţie m-a intrigat.
De ce?
Nu există date legate de ceea ce ai făcut după absolvire.
Timp de opt ani nu ai lucrat şi nici nu ai fost la studii, de ce?
Apoi ai lucrat 5 ani la o bibliotecă. Mai precis, ce ai făcut acolo?
De toate.
Eram doar eu acolo.
O singură persoană a gestionat întreaga bibliotecă.
Nu venea foarte multă lume.
Apoi ai lucrat la altă bibliotecă, angajată de o cooperativă socială.
Da.
Am înţeles, nu-i aşa?
Ce anume?
Eu cred că am înţeles.
Am înţeles, e în regulă.
Ce faci?
Rămâi, ia loc!
Începi să lucrezi de luni.
Caută-ţi o locuinţă!
Dacă este posibil, nu spuneţi nimănui!
Este atât de important?
Da.
În regulă, nu voi spune nimănui.
Este o înţelegere între noi doi.
- La revedere, tată! - Când te întorci?
Când e gata.
Ai grijă de tine!
Hai să mergem, tată!
Să mergem!
Trebuie să reparăm fisura asta!
Nu putem să o lăsăm aşa, în ploaie, trebuie să o acoperim cu ceva!
Noi suntem fierari,
ce treabă avem cu clopotele?
Hai să-l lăsăm aici şi apoi mai vedem!
- Gata, tată! - Bea!
De ce?
Ajută.
Vrei să stai aici?
Mănânci ceva?
Da.
Ai auzit?
Fata vrea să mănânce.
Poţi să-i dai meniul?
Da, desigur.
- Poftim! - Mulţumesc!
Vreau risotto cu ciuperci.
- Şi apă plată. - Bine.
Tu erai azi?
Când?
Când urcam clopotul în maşină.
Nu te-am mai văzut aici.
- De unde eşti? - De ce?
Eram curios, voiam doar să facem conversaţie.
Tu de unde eşti?
Eu sunt localnic. Aici m-am născut şi aici trăiesc.
Sunt fierar.
La fel ca tatăl meu.
Asta e tot.
Antonio.
Anna.
Asta este biblioteca noastră media, arhivăm ziare, reviste,
ca să le facem copii digitale.
În regulă.
Ai făcut vreodată muncă de arhivă?
Nu e foarte greu.
Vino, îţi explic!
Deschizi programul.
Nu acela, acesta.
Eşti bine?
Aici pui titlul revistei.
Ilaria, sunt eu.
Îmi cer scuze pentru ce s-a întâmplat, m-am răzgândit pe neaşteptate.
Nu mă simţeam în stare.
I-ai cerut scuze mamei mele?
Cum se simte?
Spune-i că mi-am găsit un loc de muncă, că încerc...
Dar am nevoie de timp.
Mulţumesc!
Fetelor, coborâţi?
Ce se întâmplă?
Nimic, sunt bine.
Ce s-a întâmplat?
Şi sora mea şi-a dorit acest loc de muncă.
Şi?
Ea are o diplomă, a făcut un stagiu aici,
dar te-a ales pe tine. De ce?
Întreabă-l pe el!
Numele tău nu este Anna Farnesi.
Şi cum mă cheamă?
Deci?
Care e numele meu?
Ce s-a întâmplat?
Nimic.
Ce s-a întâmplat cu Lara?
Nu s-a întâmplat nimic cu Lara.
Cum te cheamă?
Anna Farnesi.
Lara spune că nu e aşa.
Ai nevoie de ceva, Marco?
Mă bucur că ne tutuim.
Aşadar?
Nimic.
Avem o înţelegere, nu-ţi face griji!
Eşti în siguranţă.
Dar trebuie să ai încredere în mine.
Îmi place Anna.
E un nume frumos.
Fetelor, coborâţi?
A venit, trebuie să mergem!
Ţie ţi se pare că asta e o petrecere?
De ce, care e problema?
Dacă aşa te simţi tu bine.
- Bună, ce mai faci? - Bine, tu?
Bine!
Gata, acum trebuie să începem.
Nu arăt cum trebuie?
Ba da.
Acolo este casa mea.
Acolo lucrez şi acolo trăiesc.
Acolo ţii clopotul?
Da.
Ai început să lucrezi la el?
Nu.
De ce?
E prea important pentru toată lumea.
Ai fi capabil să nu mă întrebi niciodată ceva personal?
Da.
Serios?
Cred că da.
- De ce nu ar trebui să te întreb... - Pentru că trecutul e deja în urmă.
Nu mă interesează să vorbesc despre asta.
Trebuie să-mi promiţi!
Îţi promit.
- Bună! - Bună dimineaţa!
Pot să te ajut?
Tutun.
- De care? - Acela.
- Acesta? - Da.
Şi am nevoie şi de hârtie, şi de filtre.
Eşti noua angajată de la bibliotecă.
Da, aşa este.
Cum te cheamă?
Anna.
Vrei să-ţi deschizi un cont?
Bine.
Îţi trec 6,80 euro în cont.
- Mulţumesc! - Pa!
Am întârziat?
Nu, nu asta e problema.
Care este problema?
Am promis că-ţi păstrez secretul, dar nu trebuie să mă dezamăgeşti.
E mai bine să nu ajungi seara târziu acasă!
Ai terminat programul?
- Eşti ocupată? - Nu.
Ai mai fost vreodată la un depozit de deşeuri?
Un depozit de deşeuri?
Nu.
Ai chef să vii cu mine?
- Bună ziua! - Bună ziua!
- Aici ai chitanţa. Face 75 de euro. - Mulţumesc!
În ultima vreme, nu e mult de muncă.
Nu trebuie să te justifici.
Voiam doar să ştii.
Ce anume?
Că nu avem prea mulţi bani.
Şi de ce ar trebui să mă intereseze?
Nu ştiu.
Poate într-o zi...
Ce anume?
Nu ştiu!
Îmi pare rău, nu am vrut!
Eu...
Nu trebuie să te scuzi!
Nu e vina nimănui.
Când e ziua ta liberă?
Luni.
Biblioteca e închisă.
Vrei să mergem la mare?
La mare?
Da, la mare.
Nu-mi place marea.
Bine, nu ştiu.
O să mai vedem.
Şi ce facem?
Nimic.
Nu putem decât să aşteptăm ca ea să decidă să apară din nou.
Acesta este procesul.
Este fiica mea.
Sunt sigură că, dacă ar fi în faţa mea, totul ar fi mai uşor.
Tocmai pentru că sunteţi mamă şi fiică situaţia este specială.
Foarte delicată.
Eu am nevoie să am o fiică.
Asta e tot ce cer.
Şi clopotul? Cum merge?
E nevoie de timp.
Există o broşură care vorbeşte despre el.
Mă gândeam că am putea să-l prezentăm la bibliotecă
înainte să-l puneţi la loc.
Nu ştiu când va fi gata.
Şi băiatul tău?
De ce ai venit aici?
Pentru clopot.
Să mă ţii la curent!
- Francesco? - Ce este?
Francesco? Vino mai repede!
Deci?
Eşti o idioată!
Vino aici!
Ce mai faci?
Ţi-am adus ceva.
Am citit-o deja.
Bine, o să-ţi cumpăr alta.
Nu mai vreau cărţi, 15 ani am tot citit.
Eu ştiu ce ai făcut.
Ai rupt paginile din ziare.
- Dar ştiu tot ce ai făcut. - Ce vrei de la mine?
Uită de Antonio!
Ce treabă are Antonio?
Ce ar face dacă ar şti că ai fost în închisoare în tot acest timp?
Antonio nu trebuie să afle încă!
Cum poţi fi aşa de sigură că nu va afla?
De ce te-am angajat?
De ce pe tine?
Nu ai diplome, nu ai experienţă. De ce pe tine?
Am fost generos.
Am înţeles de ce aveai nevoie.
Te-am primit aici.
Ţi-am dat de lucru.
Fă tot ce-ţi spun eu şi voi păstra secretul!
Ce faci aici?
Şi biblioteca?
Am terminat mai devreme azi.
Pot să stau aici?
Tată?
Anna stă cu noi azi, e în regulă?
Bună!
Mă ajuţi?
Ce trebuie să fac?
Vino!
Ia pietrele alea de acolo!
Haide, să ridicăm asta!
- Domnule? - Da?
Am verificat.
Anna Farnesi a plecat.
În regulă.
O să mă ocup eu.
Ce v-a spus?
Cui i-ai spus?
- Cui i-ai spus? - Întoarce-te la muncă acum!
Antonio ştie?
Îmbracă-te, hai să mâncăm!
Deci?
Nu mi-e foame, tată!
Du-te tu!
Du-te, nu-ţi face griji!
Nici mie nu mi-e foame.
În ceea ce mă priveşte, nu e nicio problemă.
Voiam să ştii asta!
Mulţumesc!
Antonio?
Bună dimineaţa!
Pa!
Ce voia?
Se interesa de clopot.
Hai să mergem!
Voiam să fiu liniştit, nu mă interesează nici clopotul, nici Anna,
nu mă interesează nimic.
Trebuie să fii o persoană specială ca să fii un criminal, ştii?
Mulţumesc!
Şase euro.
În cont?
Nu.
De ce?
În total, 88 de euro.
Nu vii?
Trebuie să te hotărăşti.
Fie rişti să fii fericit,
fie stai liniştit, cum zici tu.
Dar alege!
Nu!
Dacă mi-ai fi dat mai multă atenţie...
Ţine-ţi gura!
Nimeni nu crede oameni ca tine!
O să-mi termin vinul.
Eu sunt a doua fiică şi am fost mereu pe locul doi.
Faţa surorii mele îmi e imprimată în minte.
Niciodată nu mă părăseşte.
Ea era mereu fericită.
De aceea am făcut-o.
Ea era fericită.
Eu nu.
Ea era în mare, zâmbea.
Avea părul ud.
Şi era fericită.
Lucrurile pe care le făcea ea mă făceau să mă simt groaznic.
Nu le acceptam.
Eram forţată să le suport.
Ea trăia, eu trebuia să suport consecinţele.
Nu mă mai pot ascunde.
Aşa sunt eu.
Asta am făcut.
Ştiu că nu există iertare pentru mine.
Dar nu mai pot să fug.
Am fost capabilă să o ţin pe sora mea cu capul sub apă tot acel timp,
şi o auzeam ţipând.
Nu mai sunt persoana respectivă.
M-am gândit în fiecare zi cât am fost la închisoare,
şi când am ieşit, şi chiar şi azi.
Nu reuşesc să găsesc o explicaţie.
Dar nu e nicio explicaţie.
Am încercat.
Mi-am schimbat numele,
am plecat în alt oraş,
ca să uit totul.
Dar nimeni nu a uitat vreodată.
Am încetat să mă mai judec.
Dar nu mai reuşesc singură.
A DOUA ŞANSĂ