Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
KOLUMBIJSKÁ AMAZÓNIA 1. DEŇ
Keď som prišla k pristávacej dráhe,
mama mi povedala: „Lesly, letíme do Bogoty.“
Sťahovali sme sa k môjmu nevlastnému otcovi.
Nechcela som ísť.
Bývala som u babky Fátimy.
Chodila som do školy.
Bola som šťastná.
Prvýkrát som letela lietadlom.
Keď sme vzlietli,
začalo to byť dosť hlučné.
Veľmi som sa bála.
A potom sa lietadlo pokazilo.
Pilot volal kontrolnej veži
a prosil o pomoc.
Stratil kontrolu.
A potom lietadlo začalo padať.
Viac si nepamätám.
Asi o 8.30 som dostala telefonát.
„Čo sa stalo?“
„Magdalenino lietadlo neprišlo, muselo havarovať v džungli.“
„Bola v ňom moja sestra Magdalena a jej štyri deti.“
Potom prišiel smútok.
Dcéry mi stále volali,
„Mami, neboj sa.“
Ako som sa mála nebáť?
Keď havaruje lietadlo, nikto neprežije.
Nikdy.
Trápi ma to.
Moja dcéra odišla so svojimi deťmi a ani mi o tom nepovedala.
Magdalena mi volala:
„Som v lietadle s deťmi.“
Ale nikdy nedorazili.
Nemal som slov.
Nemohol som prestať myslieť na manželku.
MAGDALENA 33 ROKOV
Môj jediný syn.
Jeho život sa práve začal a pomyslenie, že ho stratím...
TIEN 5 ROKOV
...moja dcérka...
CRISTIN 11 MESIACOV
...moje dve nevlastné dcéry.
SOLEINY 9 ROKOV
LESLY 13 ROKOV
Mojím najväčším snom bolo, aby prišli za mnou do Bogoty.
Sú nažive?
Sú mŕtvi?
Dnes ľahké lietadlo Cesna-206 na trati z Araracuary
pohltila džungľa.
Začalo sa letecké pátranie.
Hustota džungle pátranie sťažuje.
Nebola vylúčená možnosť, že niekto prežil.
STRATENÍ V DŽUNGLI
LESLY Keď som sa prebrala,
boli sme na zemi.
Mala som množstvo krvi
na tvári, na oblečení.
Cítila som silnú bolesť.
Videla som Tiena.
Soleiny plakala.
Videla som mamu.
Bolela ma noha.
Sedadlo sa zrútilo
a mala som zaseknutú topánku.
Musela som sa dostať ku Cristin.
Bola uväznená pod telom mojej mamy.
Nemohla dýchať.
Tak som vystrčila von nohu
a nechala tam topánku.
Bolo to náročné, ale dostala som súrodencov von.
Potrebovala som zastaviť prúd krvi z hlavy.
Našla som lekárničku.
Cristin plakala a plakala. Bola smädná a hladná.
Prehľadala som tašky
a našla závesnú sieť, sieťku proti komárom
a Cristininu fľašku.
Naukladala som listy...
a všetci sme si ľahli.
Cristin sa nedala utíšiť.
Nemohla som spať. Priveľmi ma bolela hlava a noha.
Kolumbijské letectvo päť dní lietalo nad tou oblasťou
a hľadalo stratené lietadlo.
Nič však nenašli.
Každým dňom
sa znižujú šance, že sa nájdu živí.
Volali mi z veliteľstva
a povedali: „Pedro, pridaj sa k hľadaniu.
Je čas prehľadávať zem.“
6. DEŇ
Bola to moja prvá záchranná misia.
Nemávame často šancu zachraňovať životy.
„PEPEK“ MONTOYA PORUČÍK ŠPECIÁLNYCH SÍL
Ako Špeciálne sily väčšinou
bojujeme proti partizánom.
Pomocou posledných signálov z lietadla
sme stanovili oblasť hľadania veľkú 320 km2.
Terén bol veľmi zložitý.
Nedotknutá džungľa so stromami vysokými až 40 metrov,
nebezpečnými zvieratami a jedovatými hadmi.
Ale najnebezpečnejšie je stratiť sa v džungli.
Džungľa je obrovský koberec.
Je to ako hľadať ihlu v kope sena.
MONTIEL KAPITÁN ŠPECIÁLNYCH SÍL
Postupovali sme rýchlo pri hľadaní lietadla
a možných preživších.
Poďme trocha hlbšie.
Dávajte pozor na všetko nezvyčajné.
Poďme.
Boli sme pripravení na najhoršie.
Pôsobia tu partizánske drogové skupiny ako FARC.
Sme s nimi vo vojne 60 rokov.
FARC kedysi ovládali
mnoho časí Kolumbie.
Páchajú násilie, únosy a obchodujú s drogami.
V boji proti nim sme prišli o veľa vojakov.
Snažili sme sa byť neviditeľní,
aby nás nepriateľ neobjavil.
Momentálne sa 60 príslušníkov komanda
drží nádeje, že nájdu preživších.
Manuel Ranoque žije v neistote z tejto tragédie.
Stratila sa moja žena a štyri deti.
Nemohol som len čakať, kým armáda nájde to lietadlo.
Idem hľadať svoju rodinu.
MANUEL „CARRAMÁN“ MILLER OTČIM LESLY
Nevrátim sa, kým ich nenájdem.
Potrebujem pomoc domorodých priateľov
z komunity v Araracuare.
Sme experti na orientáciu v džungli.
JAIR DOMORODÝ PÁTRACÍ TÍM
Džungľa je našou súčasťou,
lebo sme tu vyrástli.
Prihlásil som sa dobrovoľne bez nároku na odmenu.
Pretože tí ohrození patria do našej domorodej rodiny.
FAUSTION DOMORODÝ PÁTRACÍ TÍM
Bola to dlhá cesta.
Asi 12 hodín člnom z najbližšieho mesta.
Nikto tu nežije.
Veríme, že džungľa spája ľudí s prírodou
a cez prírodu so Stvoriteľom.
Džungľa je však veľmi nebezpečná.
Pre veci, ktoré vidíte,
ale hlavne pre veci,
ktoré sú ľudským očiam neviditeľné.
Keď sme vošli do džungle,
počasie sa úplne zmenilo.
Dážď, dážď.
Naši starší veria,
že sa duch, očarovaná bytosť nahnevá,
spôsobí to búrku.
Zaostal som za spoločníkmi.
Volal som ich, ale nikde ich nebolo.
Trikrát som sa vrátil.
Zahráva sa so mnou nejaký duch?
Zmocnil sa ma strach.
Nepopieram to.
Modlil som sa:
„Nehnevaj sa. Som dieťa džungle.
Som domorodec.
Neprišiel som ublížiť džungli,
ale hľadať, čo je naše.“
A zrazu sa moji partneri znova objavili.
Báli sme sa.
Ako nájdeme to lietadlo v takomto daždi?
15. DEŇ
Nevideli sme žiadne stopy.
Nebolo tu vôbec nič.
A tak dni ubiehali.
Strácali sme nádej, že lietadlo nájdeme.
Každý deň sme hľadali
medzi stromami,
kríkmi a lianami.
Všade bola zelená.
MIRANDA SERŽANT ŠPECIÁLNYCH SÍL
A potom som našiel niečo, čo ma upútalo.
Niečo ružové.
Malá detská fľaška uprostred tejto obrovskej džungle.
Aká bola šanca, že nájdem fľašku v takejto veľkej džungli?
Z hláv sa nám začalo pariť a začali sme hypotetizovať.
Mohla tá fľaša vypadnúť z lietadla?
POSLEDNÝ ZNÁM KONTAKT DETSKÁ FĽAŠA
Boli sme mentálne pripravení,
že rodinu nájdeme mŕtvu.
Tam, kde budú supy,
tam nájdeme lietadlo a telá.
Videli sme supa kráľovského.
Šli sme za ním.
NÉSTOR DOMORODÝ PÁTRACÍ TÍM
Potom sme zazreli supa
na vrchu niečoho bieleho.
Mal som v hrudi hrču.
Na sedadle ležala pani Magdalena.
Bolo to hrozné.
Ako tú správu prijme Manuel?
Nemohol som uveriť, že ma opustila.
Magdalena bola oddaná deťom.
Nášmu domovu.
Budovali sme spoločnú budúcnosť.
Vždycky ma prijala späť.
Napriek mojim omylom.
Moja úbohá dcéra Magdalena...
Mám deväť dcér.
FÁTIMA STARÁ MAMA LESLY
Ona však bola najpozornejšia.
Ak by ju Manuel nebol zavolal do Bogoty,
stále by žila.
Plakala som od zúrivosti
a od trýzne.
Spálila som všetky jej veci.
Moja dcéra sa už nevráti.
Zomrela s nevraživosťou voči mne.
Lebo som nechcela, aby odišla.
Manuel sa pýtal na deti.
Povedal som: „Neviem. Nič nie je potvrdené.“
Veliteľstvo ma informovalo,
že domorodí pátrači zrejme našli lietadlo.
Dostal som príkaz: „Okamžite to over.“
Našli sme telá dospelých.
Ale žiadne detské kosti, naznačujúce, že zomrelo nejaké dieťa.
Prečo nie sú pri lietadle?
Mal som z toho zimomriavky.
Štyri deti,
vo veku 13, 9, 5 rokov a 11 mesiacov.
Práve prišli o mamu.
Sú samy v džungli.
V podstate sú potravou pre zvieratá.
Ostali sme pri lietadle pár dní.
Ale nikto nás neprišiel zachrániť.
Zbalila som dve tašky so zásobami.
Plakala som od bolesti.
Nohu som ťahala za sebou.
Liezla som.
Hľadala som cestu von z džungle.
Stretli sme čriedy tapírov.
Skúšali nás napadnúť.
Stáli sme ako sochy.
Keď sme videli ocelota,
stuhla som od strachu.
Tien za ním chcel ísť.
TIEN Keď sme stretli zvieratá,
Lesly nás chránila
a ja tiež.
Utiekli, lebo sa báli.
Povedala som mu, aby prestal.
Babka nás učila, že v džungli
nemáme vyrušovať zvieratá.
Sú nebezpečné.
Tiena to veľmi nahnevalo.
Pýtal sa: „Kedy príde mama?“
„Prečo sme ju nechali samú?“
Vysvetlila som mu, že naša mama je mŕtva.
„Nie!“ povedal. A rozplakal sa.
Lesly!
Rozhodli sme sa,
že ak sú preživší, nemôžeme ostať neviditeľní.
Musíme ich začať volať a robiť hluk.
Lesly!
Nájsť ich stojí za to riziko.
Aká je šanca,
že tie deti nájdeme živé?
Ak náraz nebol príliš prudký,
je možné, že deti v zadnej časti lietadla
prežili.
Dúfame, že odišli
hľadať pomoc a jedlo.
V tejto časti roka je ovocia málo,
takže jedlo sa hľadá ťažšie.
Zrejme sa snažia nájsť rieku
a ísť pri nej do dediny.
Vyše stovky vojakov Špeciálnych síl
prenikli džungľou.
Ale dážď pátranie sťažuje
a zmýva stopy.
Celá krajina zadržiava dych
a modlí sa za úspech.
Úkryt!
Ďalší znak života.
Malá posteľ z palmových listov.
Nastrihaná z palmových listov.
Zdá sa, že tu spali traja alebo štyria ľudia.
S neterou sme stavali malé úkryty, keď sme boli mladšie.
Vždy som si bola s Lesly blízka.
Obe sme dievčatá a máme veľa spoločného.
DAMARIS TETA LESLY
Máme rady tradičné tance
a futbal.
Moja neter Lesly
je veľmi podobná svojej mame, mojej sestre.
EZEQUIEL STRÝKO LESLY
Je usilovná.
Je medzi nimi však rozdiel.
Jej mama sa nerada učila,
ale Lesly je veľmi dobrá študentka.
Lesly je vždy ticho,
zatiaľ čo Soleiny sa rada smeje.
Lesly miluje svoju sestričku Soleiny.
Tie dve sa vždy hrávali spolu.
YERITZA TETA LESLY
Lesly sa veľmi dobre starala o súrodencov.
O Cristin, o Tiena.
A ten Tien je ako hurikán.
Je im ako mama.
Ale musím si klásť otázku,
ako Lesly udrží dieťatko nažive v džungli bez jedla?
17. DEŇ
Bolo tam množstvo opíc.
SOLEINY Smiali sa.
Opice sa nám posmievali.
Skákali zo stromu na strom.
Zhadzovali milpes a my sme ho chytali.
Boli sme takí hladní,
že sme jedli ovocie milpes.
Najmäkšie som dala Cristinovi.
Cristin plakala od smädu.
Poprosila som Soleiny, aby mi podala detskú fľašu.
Hľadala a hľadala, ale nenašla ju.
SOLEINY Na chvíľu
sme si oddýchli a...
fľaša mi musela vypadnúť. Stratili sme ju.
Ako si ju mohla stratiť?
Čo teraz urobím?
Skúšala som Cristin napojiť
vrchnákom z fľaše po jednom hlte.
Opýtali sme sa Manuela:
„Zvládnu tvoje deti chodiť po lese?“
Povedal: „Nie.“
„Tien je lenivý.“
On a Gondi (Soleiny) nevedia dobre kráčať.
„Deti nemôžu byť ďaleko.“
Tien!
Lesly!
Konečne sme začuli odpoveď.
Boli sme veľmi šťastní. „Našli sme deti!“
Ale namiesto toho
to bol tím Špeciálnych síl, Ničiteľ jeden.
Vedeli sme, že domorodý tím prehľadával túto oblasť,
ale nepoznali sme ich presnú polohu.
Medzi dvoma skupinami bolo napätie.
Bolo to zložité,
ako s nimi máme jednať?
Veľa rokov
boli konflikty
medzi domorodými komunitami a armádou
v boji proti obchodu s drogami.
Naše domorodé komunity sú chudobné.
Nemáme cesty.
Veľa domov nemá elektrinu.
Štát nás úplne opustil.
Naše územie ovládajú drogoví partizáni.
Majú zbrane,
takže musíme poslúchať ich príkazy.
Nakoniec domorodí ľudia spolupracujú s partizánskymi skupinami.
Pestujú koku.
Prepravujú drogy.
To armáda nemôže dovoliť.
Preto bojujeme proti partizánom
aj proti domorodým komunitám,
ktoré partizáni infiltrovali.
Tú noc sa utáborili preč od nás.
Zaviedli sme bezpečnostné opatrenia.
Nastražili sme pasce a postavili hliadky.
Sledovali sme ich každý pohyb.
Nemôžeme nechať zbrane len tak pohodené.
Čo ak je medzi nimi partizánsky bojovník?
Rozhodli sme sa, že na ďalší deň
pôjdeme každý svojou cestou.
19. DEŇ
Postupne som skúšala používať nohu.
Urobila som pár krokov opierajúc sa o palicu.
Bolelo to len trochu.
Vďakabohu, mohla som opäť kráčať.
Lesly, toto je tvoja stará mama Fátima.
Prosím, ostaňte na jednom mieste.
Armáda vás hľadá.
Láska, prosím, nehýb sa.
Počula som hlas. Bol veľmi ďaleko.
Znelo to ako moja stará mama.
Lesly, toto je tvoja stará mama Fátima.
Neopustila som ťa.
Ak počuješ túto správu, nehýb sa.
Hľadajú ťa.
Je to pravda alebo lož, že je to ona?
Nahrali sme hlas ich starej mamy
po španielsky a v ich jazyku, Huitoto,
aby tomu deti viac dôverovali.
Ostaňte na jednom mieste. Armáda vás hľadá.
Hľadajú nás?
Nemyslím si.
Tak som chcela ísť ďalej.
Boli sme si istí, že deti nás počujú.
Prečo sa neukážu? Prečo neodpovedajú?
Prešli sme na agresívnejšiu taktiku.
Vyhodili sme 10 000 letákov
so správou od babky.
Vyhodili sme zásoby jedla.
Natiahli sme 11 kilometrov ochrannej pásky.
Zavesili sme na ne píšťalky, aby sa nám deti mohli ozvať.
Púšťali sme hudbu
ako na veľkom koncerte.
Samozrejme, pri tom hroznom ruchu
sa počasie pokazilo.
Je tu duch, ktorý nemá rád hluk.
Technológia a techniky bieleho muža
vôbec nezafungovali.
Je čas na iný prístup.
Je čas pozrieť sa inými očami.
Tak sme zavolali domorodé posily.
20. DEŇ
Tím, ktorý našiel lietadlo, bol vyčerpaný.
Sme na ťahu
vyslobodiť moje netere a synovca.
Lietadlo našli domorodí pátrači, nie my.
Tak sme si mysleli, že domorodci by mohli nájsť deti.
GUSTAVO PETRO URREGO PREZIDENT KOLUMBIE
Odvahu! Odvahu!
Kedy?
Stále a navždy!
Dostal som príkazy prepraviť 85 domorodcov
z iných častí Kolumbie.
A integrovať domorodých pátračov s komandami.
Avšak treba dôverovať, ale preverovať.
Nariadil som všetkých preveriť,
aby sa predišlo infiltrácii drogovou zločineckou skupinou.
Budeme spolupracovať ako kombinované bunky.
Zdar, súdruhovia!
Pátraniu prospejú ich domorodé znalosti džungle.
Odvahu! Odvahu!
Džungľa má svoje záhady.
Vojsko nemá vybavenie na ich odhalenie.
FIDENCIO PRASTRÝKO LESLY
Naši blízki nám povedali:
„Potrebujete domorodého staršieho.“
A preto sa k nám pridal Don Rubio.
Pridal sa ako šaman.
MIGUEL DOMORODÝ PÁTRACÍ TÍM
Je vodca,
veľmi vážený
pre jeho znalosti našich duchovných tradícií.
Don Rubio vraví: „Zvládneme to.
O štyri-päť dní tie deti nájdeme.“
22. DEŇ
Najprv ma zaveďte na miesto havárie.
JOSÉ RUBIO ŠAMAN, DOMORODÝ PÁTRACÍ TÍM
Keď sme prišli k lietadlu,
môj kamarát Faustino hovorí:
„Priateľu, priprav sa.
Buď silný.“
Videl som svoju tašku, ktorú si vzala sestra.
Videl som detské veci a sestrino oblečenie.
A provizórnu posteľ z palmových listov.
Keď som sa na to pozrel,
premohla ma bolesť.
Deti spali ako zvieratá v džungli.
Bože, prečo sa to tým deťom stalo?
Prečo to musia znášať?
Prečo musela moja sestra zomrieť ako zviera?
Potom som si vo vnútri,
hlboko vo svojom vnútri, uvedomil,
že je to všetko chyba toho skurvysyna Manuela.
PRED ŠTYRMI DŇAMI
Magdalena vravela, ako Manuel
na ňu neúnavne naliehal,
kým neprivolila, že s ním bude bývať, hoci jej matka nesúhlasila.
YOLIBETH MAGDALENINA PRIATEĽKA
Odsťahovali sa z dediny jej mamy.
Keď prišli do mojej komunity,
chlapec mal jeden rok.
Rýchlo som sa s ňou zblížila.
Boli sme viac ako priateľky, boli sme ako sestry.
Rady sme chodievali do záhrady zbierať juku.
A rady sme žúrovali.
Začala tancovať a dostala všetkých do nálady.
„Ideš, priateľka!“
Držala manžela a...
nič na svete ju netrápilo, keď tancovala.
Na oslavách našej komunity tancujete s hocikým, kto tam je.
Manuel bol rád veľmi blízko svojich tanečných partneriek.
Magdaléna žiarlila.
To ho nahnevalo.
Oslavy sa vždy končili rovnako.
Zbil ju.
Niekoľkokrát to bolo brutálne.
Preto sa Manuel dostal do problémov s vedením partizánov.
Partizáni určovali pravidlá správania,
aby mali ľudí v komunite pod kontrolou.
Priložili mu k hlave zbraň
a povedali: „Ak sa tej ženy znova dotkneš,
neodpustíme ti.“
Varovali ho.
Ľudia robia chyby.
Hádali sme sa,
ako veľa párov.
Niekedy, keď som pil, sa veci vymkli spod kontroly.
Ale nikdy to nebolo domáce násilie.
Vrela mi krv v žilách.
Bol som pripravený zaútočiť na Manuela mačetou.
Prišiel ku mne Rubio
a povedal: „Musíš ovládať svoj hnev.
Urobme to pre deti.
Keď nájdeme deti,
pravda sa ukáže.“
Tej noci sme mali rituál mambe.
Dnes pomocou našich posvätných rastlín uvoľňujeme cestu.
Mal som pol kila mambe a ambilu.
Mambe je prášok vyrobený z koky.
A ambil je pasta vyrobená z tabaku.
Požívate ich a myslíte pri tom na nejakú otázku.
Potom dostanete vnuknutie o tom, čo potrebujete.
Takto vidím,
kadiaľ deti šli.
23. DEŇ
„Šaman, som pod vaším vedením.“
Ukázal som mu GPS.
„Toto GPS nás nikam nedostane...“
JAIR DOMORODÝ PÁTRACÍ TÍM
„...lebo nič neukazuje.
Vy ste teraz GPS tohto GPS,“ povedal som mu.
Pri meditácii som cítil tie deti.
Povedal som ostatným: „Poďme tadiaľto.“
Keď Don Rubio začal pátrať,
povedal nám, že nebude pracovať s armádou.
Veliteľ misie nám však dal pokyn
pracovať s nimi a podporovať ich.
Doparoma, spolupráca s domorodými tímami...
Robili sme si starosti. Ako máme spolupracovať?
Dostal som príkaz ísť 400 metrov za nimi.
Povedal som chlapom,
že nebude trvať dlho, kým deti nájdeme.
Problém je, že armáda nevie, čo robí.
Tadiaľto, chlapci, tadiaľto.
Bol som vpredu,
keď som našiel malé stopy.
Išiel som po stopách.
A trochu ďalej sme našli prístrešok.
Pozrite, prehrýzli to zubami.
Našli sme Cristinine malé žlté tričko.
Nejaké plienky.
A boli čerstvé.
Deti musia byť blízko.
Prešlo niekoľko dní a mala som hlad.
Soleiny tiež.
SOLEINY Jedli sme len milpes.
Nič iné.
Soleiny spomínala jedlo, ktoré jedávala.
Mäso s omáčkou.
Kura.
Ryžu a plantainy.
Spomenula som si na chvíle, keď som mrhala jedlom.
A rozplakala som sa.
V noci
som myslela na mamu a jej smrť...
mama veľa trpela.
Spomínala som si, ako mi radila
a ja som nikdy nepočúvala.
Vždy mi vravievala:
„Raz budeš sirotou a vtedy si na mňa spomenieš.“
A ja som plakala a plakala a plakala.
SOLEINY Lesly si myslela...
že Boh ju trestá.
26. DEŇ
Hľadali sme celé dni,
ale detí nikde.
Skrývajú sa?
Asi po troch dňoch si Rubio uvedomil,
že ho sledujeme.
„Ste so mnou? Nie.“
Bol veľmi namosúrený.
Povedal: „Ja pracujem sám.“
Chápem. Tvrdohlavý ako mulica.
Nespolupracujem s armádou.
Môj starý otec sa bál ľudí so zbraňami.
Pre násilie, ktoré zažili pri obchode s gumou.
Veľa našich starých rodičov takto zomrelo.
Na našom území
medzi riekami Putumayo a Caquetá
prebiehal obchod s gumou.
V tom období prišlo veľa ľudí zvonka
vykorisťovať naše zdroje.
Potrebovali gumu v mestách
na svoje stroje.
Povedali: „Zhromaždite domorodých za každú cenu a zbierajte gumu.“
Boli sme zotročení.
Trestali nás.
Hladovali sme.
Viac než polovicu našich ľudí zabili.
Stále žijeme s traumou z tej genocídy.
Vzťah s Rubiom sa zhoršoval,
až kým sa neporezal mačetou a nepotreboval nášho zdravotníka.
Tak sme preňho boli užitoční.
Hej, Chamán, čo sa deje?
Robíme arepy,
chceme sa podeliť
so skupinou z Araracuary.
Don Rubio, pozdravte sa.
Dochádzalo nám jedlo
a oni sa podelili o svoje.
Prišli k nám bližšie, kládli otázky.
Nemali sme tričká.
„Ako to, že vás neštípu komáre?
Pozrite, akí sme my doštípaní.“
„My nie. Nás neštípe nič.“
Tej noci
ma don Rubio pozval na rituál mambe, ktorý mávajú každú noc.
Pušku som mal, samozrejme, zavesenú na chrbte.
A jeden z mojich vojakov bol na stráži.
Don Rubio vraví: „Pepek,
vyskúšaš mambe?“
Osobne si nemyslím, že mambe je narkotikum.“
Domorodým komunitám
mambe pomáha s každodennou prácou.
Napchali si ústa, až kým nemali plné líca.
Urobil som to isté,
ale nevedel som, ako sa to správne robí.
Bol to zlomový moment.
Sme v tomto kraji, Otec Stvoriteľ.
Dal si nám život.
Hovorili si príbehy predkov v svojom jazyku Huitoto.
Veríme, že prvé mocné bytosti na Zemi
zneužili moc, ktorú dostali od Stvoriteľa.
A tak ich premenil na zvieratá.
Týmto zvieratám vládne Duende.
Duende je duch, menič podôb,
ktorý sa vie zmeniť na tapíra.
Na hada.
Na jaguára.
Duende má moc vziať na seba ľudskú podobu, zviesť vás z cesty.
A Don Rubio si myslí, že to Duende robil deťom.
Deti nie sú stratené.
Kto ich má? Duende.
Zjavil sa im ako ich stará mama Fátima.
Povedal: „Ste moje vnúčatá, povediem vás.“
A odviedol deti.
Duende ich má vo svojej moci.
Ale čo s deťmi chce?
Bolo veľmi zvláštne vysvetliť, čo sa dialo mojim súdruhom.
Nemalo to žiadnu logiku.
Napríklad som hlásil: „Vravia, že je tu Duende.“
A nevedel som, ako to moji súdruhovia príjmu.
Pretože Špeciálne sily o takýchto veciach nikdy nehovoria.
Moji príslušníci komanda povedali, že potrebujú
štyri fľaše alkoholu.
Povedal som: „Dobre.
Poďme na to.“
Je veľmi neobvyklé, aby vojenské lietadlá prevážali alkohol.
Ale rozhodnutie bolo:
„Počúvajte, čo vravia domorodci.
Nechceme, aby ľudia vraveli, že sme deti nenašli,
lebo sme ich nepočúvali.“
Pýtal som sa veliteľa:
„Načo to je?“
„V noci
rozostavte tieto fľaše s alkoholom do kríža...“
MONTIEL KAPITÁN ŠPECIÁLNYCH SÍL
„...pri sútoku riek.
Duende má veľmi rád alkohol,
takže sa opije a nechá detí ísť.“
Bolo desivé počúvať takéto rozkazy.
Nie som v rozprávke bratov Grimmovcov.
Ale kvôli nájdeniu detí urobíme čokoľvek.
Poznal som tú rieku, lebo sme ju už skontrolovali.
Hľadali sme a hľadali
a stále nič.
Raz sa nášmu seržantovi rozmotali šnúrky od topánok
a topánky sa mu zviazali.
Stalo sa mu to asi päťkrát.
Zrazu kompas
sa začal takto prudko točiť.
Nechcel prestať.
Asi hodinu sme boli stratení.
Hlavy nám z toho šli vybuchnúť.
Čo sa deje?
Dostaňme sa odtiaľto pred polnocou.
Našli sme rieku, ale nie sútok.
Štyri fľaše s alkoholom sme položili sem.
Došlo nám, že v tej chvíli sme nad sebou nemali kontrolu.
Som katolík.
Nikdy som neveril v nadprirozdené sily.
Ale začal som si myslieť, že možno
nám nejaký duch bráni v nájdení detí.
Začal som s nimi užívať mambe.
„Hej, Chamán, je čas ísť, poď.“
Dal som si za lyžicu
a keď sme sa vydali hľadať,
neunavil som sa, ani som nevysmädol a nevyhladol.
Robili sme rozhovor pre správy...
Ako sa volá vaša domorodá skupina? Huitoto?
Áno, som muy tonto.
- Murui. - Moori?
- Nie, volá sa Murui. - Murui.
Dali si mambe, meditovali.
Skutočne s nami pátrali.
Spolieham sa na vás,
- ak sa mi niečo stane. - Presne.
Všetci sme boli súčasťou jednej skupiny,
len sme boli inak oblečení.
Spolu sme našli dôkazy.
Plienky.
Chlapcove topánky.
Tie topánky ma veľmi zasiahli.
Božemôj, je ten chlapček bosý?
Boli úplne nechránení.
Vďaka týmto stopám sme rozoznali istý vzorec.
Podľa obrázku vidno, že prešli vyše 3 600 metrov.
Domorodé deti chodia v kruhu.
Lesly!
Ale napriek novým stopám s každým uplynulým dňom
sa nádej na nájdenie detí živých trochu zmenšuje.
31. DEŇ
Ako môžu deti prežiť po toľkých dňoch?
V džungli je množstvo vody.
Ale nie je tam veľa jedla.
A bez jedla dlho nevydržia.
Naše komando prečesalo
takmer 90 % prehľadávanej oblasti.
Vyskúšali sme všetko, čo sme mohli.
Nebola to ihla v kope sena.
Hľadali sme maličkú blchu
v obrovskom koberci,
ktorá skákala a presúvala sa...
SÁNCHEZ BRIG. GENERÁL ŠPECIÁLNYCH SÍL
... a my sme museli hádať, aký bude ich ďalší krok.
Pred kým utekajú?
Domorodé deti sa boja armády,
alebo vojakov nepoznajú.
Neboja sa džungle.
Neboja sa ľudí.
Možno si myslia:
„Ak nás nájde Manuel, čo nám urobí?
Ukryme sa.“
PRED DVOMA MESIACMI
Manuel a Lesly mali hrozný vzťah.
Manuel nedovolil Lesly hrať futbal
alebo stretávať sa s inými dievčatami.
Nesmela mať spoločenský život.
Magdalena mi povedala,
že Manuel chcel Lesly vziať zo školy.
A tak to urobili.
Dozeral, aby celý čas trávila domácimi prácami
a staraním sa o súrodencov.
Musela poslúchať ako otrok.
A ak neposlúchala,
Manuel sa nahneval.
Raz Lesly vybehla, aby ju Manuel neudrel.
A skryla sa za môjho manžela.
Manuel prišiel s palicou, aby ju zbil.
Lesly plakala.
Takže bola vždy utiahnutá a ustráchaná.
Raz poobede, keď boli u nás na návšteve,
som sa Lesly opýtala: „Chceš sem chodiť do školy?“
„Áno, babi.“
Tak som povedala: „Magda, urob mi lákavosť,
nechaj to dievča u mňa, keď pôjde do šiesteho ročníka.“
„Nie!“ povedal Manuel okamžite.
„Magdalena pracuje,
tak kto sa postará o bábätko?“
Povedala som mu: „Správaš sa k Lesly ako somár, že sa musí starať o bábätko.“
Hľadala som rieku na nabratie vody
a zbadala som nejaký pohyb.
Korytnačka!
Tien zobral paličku
a ja som mu povedala, nech to nerobí.
Nie, Tien.
Tien sa ma opýtal:
„Prečo sme tu?
Prečo nemôžeme odísť z tejto džungle?“
Opakovala som mu, že sme sa stratili.
A on tomu neveril.
Mával záchvaty hnevu.
Starala som sa o Tiena, odkedy bol malý.
Odkedy mal štyri mesiace
som s ním bola doma.
Pripravovala som mu jedlo.
Mám toho dosť.
Soleiny a Tien kráčali príliš pomaly.
Bola som zúfalá.
Už som nevládala Cristin niesť.
Chcela som súrodencov nechať a ísť sama.
33. DEŇ
Deti sme nemohli nájsť
a stále viac sme sa báli.
Nenašli sme po nich ani stopu.
Pretože každý deň ich Duende odviedol na iné miesto.
Napriem svojim vedomostiam ma dobehol.
Don Rubio a domorodá skupina boli veľmi unavení.
Boli extrémne chorí.
Takmer všetci mali zápal pľúc.
My dospelí sme jedli dosť
a aj tak sme to nezvládali...
Deti dlhšie nevydržia.
Radšej by som trpel ja
namiesto tých detí.
Manuel bol v sieti a sťažoval sa.
Duende na mňa útočil v nočných morách.
Proti takému mocnému duchovi sa bojovalo ťažko.
Povedal som: „Brat môj, prestaň fňukať.
Ak by si mal rozum, nedopustil by si sa tých chýb s mojou sestrou.
Buď ticho.“
TRI TÝŽDNE PRED HAVÁRIOU
Niekto nás zavolal a povedal,
že Manuel do komunity priviedol ďalšiu ženu.
A Magdalenu nikto nevaroval.
Čože?
Toto bude veľký problém.
Magdalena šla do prístavu
a tá druhá žena tam bola s ním.
Manuel povedal, že oni traja budú bývať spolu.
Manuel sa správal šialene,
robil, čo robievali naši starí rodičia.
Aby dokázal, že môže mať dve manželky.
Aby ukázal, aký je tvrdý.
A ako ho len Magdalena ten deň vyhrešila...
Lesly odišla s deťmi.
Keď Manuel vytiahol mačetu,
bežali sa schovať do lesa.
Prečkali tam noc.
Magdalena prišla ku mne domov asi o 01.00
s bábätkom v náručí.
Volala ma:
„Yoli, Yoli.“
Zasvietila som na ňu svetlo.
Povedala som: „Čo sa ti to stalo? Zase ste sa pohádali?
Povedala som ti, aby si ho nechala. Čo to stváraš?“
Krvácala.
Celá táto časť tváre jej krvácala.
Mačeta ju zasiahla sem,
dalo sa vidieť, že je celá od krvi.
Manuel odišiel v člne,
lebo ich hádku videli svedkovia.
Takže než partizáni zistili, čo urobil mojej sestre, ušiel.
Inak by ho zabili.
35. DEŇ
Zvolali sme toto stretnutie, aby sme vás informovali,
že skupina Ničiteľ jeden
dostala príkazy od našich veliteľov
vrátiť sa na základňu v San José.
Môj tím bol v džungli takmer mesiac.
Všetci boli vyčerpaní.
Bude tu s vami nový tím.
Pre nás ste rodina.
Chceme ostať v tomto boji.
Nevzdáme sa, kým nesplníme cieľ nájsť tie deti.
Keď povedali, že odchádzajú,
rozptýlilo ma to.
Povedal som: „Chlapi, keď tie deti rýchlo nenájdeme,
budú mŕtve.“
Povedali sme: „Rubio, brat môj, povedal si nám, že to potrvá päť dní.
Nestalo sa tak.“
Pravdou je, že táto džungľa nás porazila.
„Je čas na yagé.
To je naša posledná možnosť.“
Dali mi telefónne číslo na nejakých domorodcov
a požiadali ma, nech ich kontaktujem s prosbou zariadiť yagé.
A doručiť im ho,
keď bude pripravené.
Starší komunity sú tí, ktorí majú právomoc pripraviť yagé.
Yagé je nápoj zdedený po predkoch.
Je taktiež známy ako ayahuasca.
Myslel som si, že vyvolá silné halucinácie.
Yagé pre nás nie je hra.
Dať si yagé nie je ako piť alkohol.
Vďaka nemu vyletíte
vysoko nad stromy.
Kým sme čakali na príchod yagé,
postavili sme podlhovastý dom,
kde sa yagé bude piť.
Urobíme to správne.
Občas sa mi točila hlava.
Operiala som sa o stromy.
Jedného dňa Soleiny našla nejaký papierik.
Písalo sa na ňom, že nás hľadajú
a že máme ostať na jednom mieste.
Tien a Soleiny chceli ostať,
lebo boli unavení a už nechceli kráčať.
Soleiny opakovane padala a zraňovala sa.
Tien už nevládal stáť.
Bábätku bolo zle.
Žila len z vody.
Nemyslela som si, že to prežije.
Tak som sa rozhodla ostať na jednom mieste.
Urobila som prístrešok.
Dúfam, že nás prídu zachrániť.
38. DEŇ
Prišlo uvarené yagé.
Náš posledný nástroj.
Ak yagé nebude fungovať,
už nebudeme mať čo robiť a odídeme.
Bratia, ste pripravení?
Áno, sme pripravení.
Sme tu, partneri.
Jeden človek nás povedie.
Náš šaman.
Prosíme ťa, Otec Stvoriteľ,
aby si nám dal, čo hľadáme.
Nastal čas.
Manuel si musí dať yagé,
aby pochopil,
prečo sa udiala táto tragédia.
Zastihlo ma to nepripraveného.
Bál som sa.
Krátko po 01.00 sa Manuel napil.
Pri yagé opustíte svoje telo a vstúpite do inej dimenzie,
aby ste našli Stvoriteľa.
Pri yagé
nie je nič nemožné.
Vždy dostanete odpoveď.
Ale musíte byť čistý.
Manuel čoskoro chrápal.
Tento chlap nie je pod jeho vplyvom.
Tento chlap spí.
O 20 minút sa zobudil.
S Rubiom sme sa na seba pozreli.
Čo sa tu stalo?
Všetci sme boli šokovaní.
Keď som už mal deti na dosah,
zaútočil Duende a zablokoval ma.
Keď nastane tragédia, máte nutkanie povedať príbeh.
Príbeh svojho života.
Ak klamete, má to dôsledky.
DVA TÝŽDNE PRED HAVÁRIOU
Keď Manuel zranil moju sestru mačetou,
prišla k nám domov celá od modrín.
„Sestra, neboj sa.
Sme tu pre teba.“
Moja sestra Magdalena povedala: „Dobre, musím žiť ďalej.
Budem bývať tu a Lesly pošlem do školy.
A pôjdem do práce.
A kde je Manuel?“
Povedala: „Manuel šiel do Bogoty.“
Odišiel som pre ten problém s partizánmi.
Ale ostal som s Magdalenou v kontakte.
Nechal som jej list.
Manuel tu nechal tašku.
A Magdalena v tej taške našla odkaz.
Dookola si ho čítala.
A úplne sa zmenila.
Nejedla, nespala.
Povedala: „Yeri, myslím, že odídem.“
„Kam?“
„Do mesta.
Manuel má nádherný dom.
Moje deti pôjdu do školy.“
Magdalena, prosím!
Všetko sú to lži.
Nechcem, aby si šla.
Zavolala som Manuelovi.
Povedz mi pravdu, miluješ moju sestru?
„Neviem.
Magdalenina láska je obrovská.
Nikdy ma neopustí.
Nikdy.“
O niekoľko dní neskôr sme šli von.
A Magdalena ostala v dome.
Keď sme sa vrátili...
nikto tam nebol.
Nikto nebol v dome.
Len neporiadok.
Ten zlý muž.
Povedala, že nedokáže byť bez neho.
Ale nemám jej to za zlé, lebo som v podobnej situácii.
Keď si manžel vypije, bije ma.
A to sa možno deje mnohým ženám.
Ak toho človeka milujete,
možno sa chytíte do rovnakej pasce.
Magdalena sa nevedela dočkať odchodu.
Lesly povedala: „Mami, ja nechcem ísť. Choď sama.
Ostanem tu s babkou.“
Magdalena ju chytila za vlasy a povedala: „Ideme.“
Čo sa stalo Magdalene?
Neviem...
možno jej ten chlap vymyl mozog.
Začaroval ju.
O 06.00 nasadli na lietadlo.
Kto za to môže?
Ten muž za to môže.
Pre jeho lži.
Chlapi boli smutní a potichu.
Povedal som im: „Nebojte sa.
Ešte máme poslednú dávku yagé.“
O 03.00 som si ju dal.
V noci sa Soleiny bála,
keď nás z blízkosti očuchávali zvieratá.
Použila som baterku.
Keď som zasvietila, zvieratá utiekli.
Snívalo sa mi o Duendes.
Vyzerali ako ľudia.
Obkľúčili nás.
Nerozumela som, čo hovoria.
Mala som pocit, že nikto nás nenájde.
Myslela som si, že tu ostaneme navždy.
40. DEŇ
Keď som si dal yagé,
bojoval som s Duende.
Takto ma stisol.
Dusil som sa.
Chytil ma a vyhodil ma na strom.
Hore som sa točil.
Potom som zliezol na zem ako leguán.
Zakričal som na Duende: „Musíš mi dať tie deti.
Tie deti sú nevinné.
Rodina ich chce späť.“
Duende mi povedal: „Ochraňujem tie deti.
Dám ti ich,
ale musíš sa o ne postarať.
Ak to neurobíš, doplatíš na to.“
Odišiel a povedal: „Vyjdi na kopec, je tam strom platanillo.
Tam nájdeš, čo potrebuješ.“
Hľadajte tadiaľto.
Rubio povedal: „Nech sa stane čokoľvek,
toto je naše posledné hľadanie.“
Vy choďte tadiaľ. Vy choďte tadiaľ. Vy choďte tadiaľ.“
„Stretneme sa tu o 15.00.“
NICOLÁS DOMORODÝ PÁTRACÍ TÍM
Povedal: „Nájdete ich.“
Som veľmi vyčerpaný, veľmi rozhodený.
Odišiel a zmizol.
Už sme ho nikdy nevideli.
Lesly!
Prešlo niekoľko hodín a už je 14.00.
A sme ďaleko.
Asi deväť kilometrov od tábora.
Lesly!
S mojou skupinou
sme túto oblasť už prečesali,
tuto sme už hľadali.
A nič!
Nič!
Som príliš chorý, aby som hľadal ďalej.
Nevládzem pokračovať.
Vraciam sa do tábora.
Ale naša skupina
sa rozhodla ďalej kráčať a hľadať.
Pustili sme sa hore kopcom.
Hej, poďte sem!
Rýchlo sme tam šli.
Brat môj!
Morrocoy!
Korytnačka.
Starší vravia, že ak jej pohrozíte,
splní sa vám želanie.
Povedal som jej:
„Dáš mi tie deti.
Ak mi nedáš tie deti,
prvá vec, čo zjem, je tvoja pečeň, lebo tú mám najradšej.
Nicólas vypije tvoju krv.“
Večeru máme zabezpečenú.
Všetci sme nehybne čakali.
Neďaleko som začula hlasy a kroky.
Ale nevidela som nič, nič, nič.
Kráčal som s hlavou naklonenou za tým zvukom.
Zdvihol som hlavu.
A, vďaka Bohu, boli tam tie deti.
Našli sme deti!
Vďaka Bohu!
Našli sme deti!
Boh nás požehnal pre vieru, ktorú v neho máme.
Zo všetkých tých pocitov mi bolo na odpadnutie.
Konečne sa odstanem z džungle.
Tešili sme sa, že sme ich našli nažive.
Ešte dva dni
a po jednom by umreli.
Chlapec povedal: „Som hladný.
Chcem fariñu a chorizo.
Chceme jesť tamale!
Chceme jesť ryžový nákyp!“
Tak im dajme jedlo.
Iba trošku.
Inak by im prišlo zle.
Potom sme si spomenuli, že máme pustiť morrocoy, lebo nám splnila želanie.
Vďaka, že si nám splnila želanie.
Môžeš ísť.
Brat môj, poďme.
Stmieva sa.
Cesta späť do tábora
trvala takmer tri hodiny.
Deti boli na pokraji smrti.
Bol som šokovaný!
Neuveriteľné, našli sme ich!
ACOSTA KAPRÁL ŠPECIÁLNYCH SÍL
Opýtal som sa Lesly: „Viete, ako dlho ste boli stratení?“
Povedala: „Asi osem alebo desať dní,“
pričom to bolo 40 dní.
Neuvedomuje si úplne, o čom to hovorí.
Museli sme ich evakuovať, než zomrú.
Zavolali nás ako záchranných pilotov.
Keď povedia „Reakcia,“ nespochybňujte to.
Bežte.
Keď som počul bábätko, Cristin...
Tešil som sa.
Tien na mňa hľadel úplne zničený.
Pozdravil som sa Lesly a Soleiny.
Och, nie!
Lesly, čoskoro odídeme.
Gondi (Soleiny), čoskoro odídeme.
Prišiel som za nimi a hneď som objal to 13-ročné dievča
a pozdravil to deväťročné dievča.
Potom som vzal svojho syna a dcéru a ostal som s nimi.
Keď sme prišli na miesto,
bola taká tma, že džungľa sa zmenila na čierny koberec.
Mračná boli také husté,
že bol ťažké rozlíšiť, kde sa končí zem a začína obloha.
Chystali sa evakuovať deti.
Povedal som: „Bezo mňa nie.“
Povedal som Manuelovi: „Nemal by si ísť.
Prosím, nechoď s deťmi.
Spôsobíš im traumu.“
Deti
pôjdu so mnou.
Nechcela som už bývať s nevlastným otcom.
Bála som sa.
QUINTERO LETECTVO
Ako prvých sme vyzdvihli
Manuela a bábätko, Cristin.
Pohybovali sa takto. Ako na hojdačke.
Dopredu a dozadu.
Cítil som sa dezorientovaný.
Objavil sa tieň a začal zo mňa vysávať život.
Ten duch ma škrtil.
Šli smerom ku stromom.
Hojdali sa stále rýchlejšie.
Moja posádka kričala:
“Zastaňte, inak narazíme.“
Bože, nech nenarazím do stromu.
Pripútal som Soleiny a Tiena a šiel som hore s nimi.
Blokovala nás nejaká energia.
Mal som pocit, akoby vrtuľník
niečo ťahalo.
Ustáť to chcelo stále viac a viac sily.
Takto to nemá byť.
Ostala už len Lesly.
Lano ma vytiahlo hore a ja som sa bála.
Opäť poletím lietadlom?
Deti na palube. Otec na palube. Záchranári na palube.
Chlapi, poďme odtiaľto rýchlo preč,
než nás táto džungľa pohltí.
O JEDEN ROK NESKÔR
Ktorý deň bol najťažší?
MÓNICA PSYCHOLOGIČKA
Cristin plakala a plakala.
Pomyslela som si...
Chcem nechať súrodencov tak a ísť sama,
nechať Cristin.
Zhlboka som sa nadýchla.
A potom som premýšľala, že tam súrodencov nechám, ale povedala som si: „Nie.“
Tak som sa rozhodla ostať tam s nimi.
- No, bolo to veľmi náročné. - Áno.
Bola to takáto havária, pozrite.
A mama zomrela.
A Lesly nás ochraňovala.
Pozri, čo všetko si urobila,
aby si zachránila svojich súrodencov.
Aby ste prežili.
„Ľudia vravia, že si zázrak,“ povedala som jej.
„Prečo, teta?“ opýtala sa.
„Lebo si spadla z oblohy
a prežila 40 dní.
To nedokáže nikto.“
Ja vyhrám!
Počkaj, počkaj na moje sestry.
Rýchlo, ponáhľaj sa!
Povedala som jej: „Už si voľná.
Už nebudeš ničia otrokyňa.
Budeš mať skutočný život.“
Predstav si to ako film a toto ako koniec toho filmu.
Dva roky po záchrane Lesly, Soleiny, Tien a Cristin
bývali v opatere Kolubíjskeho inštitútu pre ochranu rodiny
a chodili do školy. V roku 2025 sa presťahovali k matkinej rodine.
Lesly chce jedného dňa byť zdravotnou sestrou alebo futbalistkou.
Dva mesiace po záchrane detí kolumbijské úrady Manuela Ranoquea zatkli.
V júli 2025 bol Ranoque uznaný vinným z týrania detí.
Pátranie v amazonskej džungli
musí byť začiatkom fázy porozumenia
medzi štátom a domorodými komunitami,
z ktorých bola väčšina celé storočie ignorovaná.
Ak ste vy alebo vaši známi obeťou akéhokoľvek vzťahového násilia,
existuje pomoc.
Krízová linka pomoci poskytuje
bezplatnú a dôvernú podporu 24/7.
Zavolajte na číslo 0800 500 333
alebo napíšte na krizovalinkapomoci.sk
Preklad titulkov: Šimon Evin