Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
VEGG IMELLOM
Sakte.
- Det ser ikke bra ut, kusine. - Hei, du er en time for sen.
Jeg måtte kjøpe mat, levere klær til rens,
hente bilen og ta to Zoom-samtaler,
den ene mens jeg kjørte hit, og jeg kjørte på flere gule lys.
Ok, men du kunne sagt fra.
Hvorfor så stresset? Alt er under kontroll.
Hva skjedde?
Hva driver du med?
- Lager du riper, får du ikke en cent. - Flytt deg før noe blir skadet, frue.
- Frue? Vekk. Jeg gjør det selv. - Nei.
- Hør her. Jeg fikser det. - Vekk.
Nei!
Er du gal?
Jeg går ingen steder før pianoet står trygt i leiligheten.
- Kom igjen, trekk i spaken. - Kan jeg få jobbe, vær så snill?
Så, hva synes du? Søtt, hva? Det er et kupp og så sentralt.
Ja, det er flott.
Kanskje ikke helt eksens sted, men du er endelig uavhengig.
Forresten, gjett hvem som ba meg om nummeret mitt.
Husker du han fra byrået som... Han er ikke stygg. Han er ganske kjekk.
Kanskje litt ung.
Uansett... Forresten, det glemte jeg nesten.
- Jeg fant en jobb til deg. - En jobb?
En venn er sykmeldt. Du kan vikariere for ham.
Nei, jeg må øve.
Det er audition om tre uker. Jeg har ikke tid til jobb.
Hvordan skal du betale for stedet? Gi pianotimer?
Valentina!
- Hva da? - Jobben.
Greit, men hva er det?
Ikke tenk på det. Det er perfekt for deg.
Har du erfaring med å lage mat?
Nei.
Som servitør?
Nei. Men jeg lærer fort. Og jeg snakker litt kinesisk og tysk.
Kinesisk?
En økologisk, glutenfri, grønn detox-smoothie.
- Detox? - Grønnkål eller selleri?
Grønnkål.
Eksen min var en sånn.
Jeg vet den elliptiske integralen er feil. Ikke se sånn på meg.
- Du snakket med katten igjen, ikke sant? - Husket du å kjøpe lim?
- David, du må åpne et vindu her. - Nei. Det er for mye støy ute.
Hvor mange briller har du?
Det jeg trenger. Ellers blir jeg gal av å lete.
Tenk deg det, at du blir gal!
Ok, så? Noe nytt?
- Det har vært bevegelser. - Jaså?
Ved siden av. De leide ut igjen.
- Hvem? - Hvem bryr seg?
Hun holder ikke ut en dag. Bare vent.
- Igjen? David, det hjelper deg ikke. - Nacho, jeg har aldri følt meg bedre.
Hvem sier hun ikke er en hyggelig nabo?
- Statistikk. - Du er så sta.
Samme hvor hardt du prøver, kan du ikke holde deg inne for alltid.
Du må gå videre. Det har gått tre år.
- Livet fortsetter. Verden roterer. - Kanskje verden tar feil.
Du begynner å bli uutholdelig. Hører du deg selv?
Det er umulig om du aldri holder kjeft.
Vet du hva? Jeg kommer ikke tilbake. Det er over.
- Hvem skal handle for deg? - Nacho, det sier du hver dag.
Royaltyen fra Breaking Mind varer ikke evig.
- Dette er klart innen da. - Ja ha. Og om det ikke funker?
Det er mye bedre enn Breaking Mind. Selvsagt funker det.
Jeg vet ikke. Du gjør det bare mer komplisert.
Ingen kan fullføre dette spillet.
- Moroa er å prøve, selv om du mislykkes. - Det er verdens verste slagord.
Du tar deg av de andre spillene. Må ikke du åpne butikken?
David.
Hva?
Ikke snakk med katten. Det er rart.
Bare da vil det være nok
Å være meg selv og ingenting annet
Jeg vet at jeg en dag vil våge å danse
Når alle ser på
Samme hva de sier
Solen vil dukke opp
Ta telefonen.
Hei, dette er Carmen. Faktisk er det Carmens svarer.
Uansett, jeg er opptatt nå. Legg igjen en beskjed. Takk.
Det finnes nok en forklaring, men jeg sa jo at du forhastet deg.
Du er ikke klar for å bo alene.
Og det nabolaget? Det er ikke noe for deg.
- Sikker på at du ikke er sulten? - Nei. Takk.
Vel...
- Rooibos-te. Favoritten din. - Jeg har ikke lyst på.
Du ser opprørt ut. Kom igjen.
Ok.
Som du ser, er alt som du forlot det. Jeg får tingene dine hentet i morgen.
Nei. Jeg blir bare i natt.
- Jeg sover her. - Nei, absolutt ikke.
Du sover ovenpå. Jeg tar sofaen.
- Óscar, jeg... - Jeg insisterer.
Takk.
Jeg må uansett stå opp tidlig og dra til Paris.
- Sov så lenge du vil. - Kan ikke, jeg må jobbe.
Jobbe?
Ja. På pianoet. Jeg øver hele dagen.
- Auditionen er snart. Ikke mist fokus. - Jeg er veldig fokusert.
- Vil du jeg skal ringe Guillaume? - Nei, jeg vil gjøre det selv.
Min lille kolibri må fly.
Det gjør meg så stolt.
Hjelp, vær så snill! Hjelp!
God morgen. Jeg er naboen din ovenpå.
Jeg ville bare spørre om du hørte noe i går kveld.
Noe rart.
For mange år siden skjedde det en fryktelig ulykke.
En mann druknet i badekaret.
Jeg husker det som om det var i går. De bar liket hans ned den trappen.
Ikke lenge etterpå begynte vi å høre
rare lyder.
Så du sier
at de lydene er et...
Spøkelse!
Det skumleste her er fyren nedenunder som tror ingen ser tupeen hans.
Nei, vær så snill. Ikke nå igjen.
Hei! Slutt!
Slutt!
Hallo?
Jeg hører deg. Du har katt.
Hallo.
Hei.
Hvem er du?
Jeg er naboen din.
Hvorfor vil du skremme meg?
Det er et alvorlig lydisoleringsproblem mellom de to leilighetene.
Denne veggen
er hul. Man hører alt.
Har prøvd å fikse det, men naboene kan ikke bli enige om noe,
og de er for gjerrige til å betale. De kommer alltid med unnskyldninger.
Skal vi gå ut på avsatsen og diskutere det ansikt til ansikt?
Vi er ikke i samme bygning.
Ikke engang i samme distrikt, det gjør det enda mer komplisert.
Sammenkoblingen er et strukturelt avvik.
For en katastrofe.
Greia er at jeg jobber hjemmefra, og jeg trenger total stillhet.
Total stillhet. Jeg kan ikke konsentrere meg andre steder.
Men jeg bråker ikke.
Du spiller piano.
- Det er ikke bråk. Det er musikk. - Det plager meg likevel.
Ok.
Ok, jeg forstår.
Tror jeg.
Men det må være noe vi kan gjøre.
Som å ha en timeplan så vi ikke forstyrrer hverandre.
Nei. Når jeg sier man hører alt...
...mener jeg alt.
Så hva gjør vi?
En av oss må flytte.
- Jeg? - Jeg var her først.
Så du lager alltid de skumle lydene
for å bli kvitt de som bor her?
- Det oppsummerer det. - Det er absurd.
Det har funket så langt.
- Herregud, han er gal. - Det er også en mulighet.
Vel, jeg beklager, jeg har vært gjennom mye for å komme meg hit.
Så nei, jeg flytter ikke.
Vi får nå se,
nabo.
God morgen, nabo! Litt morgentrening?
Virkelig? En vinkelsliper?
UTSALGET TIL SEBASTIÁN BERRUGUETE
Det forklarer den lave prisen. De ba ikke engang om depositum.
Jeg syntes det var rart.
- Hva er i denne? Den er fæl. - Vet ikke. Hva enn jeg fant.
En spinat-, agurk- og sellerismoothie og en med rødbete og chiafrø, takk.
Greit, de er på vei.
Ja, vi kommer bort med det, frøken.
- Prøv å fokusere, for pokker. - Beklager, Sebas. Jeg distraherer henne.
- Skjerp deg. - Ja.
Jeg takler det ikke.
Jeg kan ikke øve, ikke sove, og auditionen er om to uker.
Han bruker grunnleggende torturteknikk.
Søvnmangel. Ikke originalt, men ganske effektivt.
Du spiller bare piano.
- Du må øke innsatsen. - Jeg vet ikke. Jeg er så sliten.
Hør her, Valentina. Du heiste ikke pianoet opp fem etasjer for å gi opp nå.
- Nei. - Ikke dra til Óscar.
- Eller foreldrene dine. - Nei.
Selvsagt ikke. På tide å slå tilbake. Bruk våpnene dine.
Ok. Du vinner.
Beklager? Hva sa du?
Du vinner. Det er over. Du har vunnet. Men få det til å slutte.
- Lar du meg være? - Korrekt.
Kan jeg spille piano?
Ja, bare få det til å slutte.
Ok, vi bytter på.
Jeg jobber om morgenen, du spiller piano på ettermiddagen, ok?
- Nei, jeg må øve om morgenen. - Jeg jobber på USB på ettermiddagen.
- Det er en café som lager smoothier. - Ok, men jeg fokuserer bedre om morgenen.
Greit. Du får morgenene.
Som jeg sa.
Vi må vente, Murphy.
Min tur.
Bare et øyeblikk. Jeg må øve på denne delen.
Bryr meg ikke. Det er min tur.
Det tar bare noen få minutter. Jeg har det nesten.
- Nei, du har det ikke. - Jo da. Vent.
Øv så mye du vil, du vil aldri forstå Beethoven.
Unnskyld meg?
Det hørtes ikke ut som Beethoven.
Han var en mann som var torturert av morens død
og en mishandlerfar som ville han skulle bli Mozart.
Musikken høres ut som et ønske om frihet.
Ubesvart kjærlighet. Ensomhet. Raseri.
- Så nå er du ekspert på klassisk musikk? - Ja, faktisk.
Faren min var lydtekniker i et studio.
Jeg lyttet til klassisk hele barndommen. Det er ikke sånn Beethoven spilles.
Du lyttet. Det er lett å kritisere når du ikke kan spille.
Hører deg ikke, for ørene mine blør.
Du er uutholdelig!
Fordi jeg er den første som forteller deg sannheten?
Teknikken er perfekt, men uten sjel. Du er som en robot.
Du er den verste fyren jeg har møtt!
Du er bitter, gretten og arrogant!
Sånn spiller man Beethoven.
Nabo?
Ja?
Jeg tror
jeg dro det litt langt i morges.
Sannheten er at jeg heller ikke var snill. Det var jeg som dro det for langt.
Beklager.
Hei. Jeg lurte på...
Hva jobber du med hele dagen?
Jeg designer spill. Jeg jobber med en ny oppfinnelse. Ultimax.
- Ulti-hva? - Ultimax.
Et spill som bruker en sfæres symmetri
for å skape parallakseffekter som forvirrer spilleren.
Og, vel, jeg vil ikke kjede deg. Jeg har bare jobbet på det i tre år.
Tre år allerede...
- Og du er profesjonell pianist, ikke sant? - Jeg vil bli det.
Jeg har en stor audition.
Om du tas opp, lærer de deg å opptre på konserter.
Jeg hørte deg synge også.
Du har en flott stemme.
Takk.
Det er...
Det er teit. Noe jeg skrev for flere år siden.
Jeg pleide å synge og skrive egne sanger. Men nå har jeg ikke tid mer.
Så synd. Du burde skrive mer. Du er god til det.
Eksen ba meg slutte å være teit og fokusere på pianoet.
- Eksen? - Ja, eksen.
Han er orkesterdirigent.
Han er den mest talentfulle musikeren jeg har møtt.
- Jeg var heldig som fikk hjelp av ham. - Beklager, jeg forstår ikke.
Hvorfor kan du ikke synge og spille piano?
Som Óscar sa: "Fokuser på ett mål om du vil nå toppen."
Hva med deg?
Du er ikke mye ute?
Nei.
Det er bare... Jeg er ikke flink med folk.
- Hvilke folk? - Vet ikke. Folk. Folk generelt.
Jeg er ikke komfortabel med sosiale regler
som sier du skal hilse på og smile til alle når du ikke vil.
Men å snakke sånn som dette, uten å se hverandre...
Det er fint, hva?
Ja.
Det er som blinde pianostemmere.
De mister en sans, men det skjerper alle de andre.
Ja. Sånn er det. Se for deg en middag,
for eksempel, hvor du ikke må prate, bare sitte i stillhet.
Nyte maten, et godt glass vin.
Jeg mener at prating sløver de andre sansene og ikke lar deg nyte...
De enkle tingene.
Akkurat.
Og hvordan ser du ut? Hvis du vil fortelle meg det.
Jeg?
Vel, jeg er...
Jeg er høy.
Mørkt hår.
Jeg har skjegg.
- Øyne? - To øyne.
Blå.
Hei.
Hva heter katten din?
Han heter Murphy.
Murphy?
Som verdens beste cowboy.
Jeg elsker westernfilmer.
Gjør du?
Ja.
De er interessante.
Og vet du hva? Jeg bruker alltid cowboystøvler.
Alltid?
Alltid.
Hva? Liker du dem ikke?
Jo da...
God morgen, nabo.
- Beklager, vekket jeg deg? - Ikke tenk på det.
Det gjør ikke noe.
God morgen!
God morgen. Du er sen, kjære.
Jeg elsket navnet "Utsalget til Sebastián Berruguete".
Men nabolaget ble så moderne, og jeg måtte finne et trendy navn.
USB. Hva har skjedd med verden?
Og nå er vi glutenfrie, veganvennlige og mange andre moderne ting.
Når jeg tenker på stuingen med griseøre og blod som pappa pleide å lage,
blir jeg tårevåt.
Folk spiste den med et rundstykke og tørket opp hver eneste dråpe.
- God ettermiddag. - God ettermiddag.
God ettermiddag.
Unnskyld meg.
- Herregud. - Er du forkjølet?
Jeg ble smittet i går kveld. Beklager. Nesen er helt tett.
Flott.
Øynene dine.
- Uansett, hva vil du ha? - En kaffe med melk, takk.
- Bare en kaffe med melk? - Ja.
- Ikke soyamelk, havremelk, råsukker... - Nei, en vanlig kaffe med melk.
Jeg liker enkle ting.
Jeg også.
Flott.
- Sebas. - Hva?
- Han bruker cowboystøvler. - Hvem?
- Fyren der borte. Har du sett ham før? - Nei, men det kommer mange raringer hit.
- Han er rar, ikke sant? - Ja, veldig rar.
Han er en veldig rar fyr.
To cappuccinoer med mandelmelk.
Takk, men det var en jordbærsmoothie og en tomatjuice.
Bare hyggelig.
SPIS MIDDAG MED MEG I STILLHET 3 MANCEBOSGATEN, 5. ETASJE
- Hallo? - David, det er Nacho. Hører du meg?
Ja. Hvor ringer du fra?
Fra en mobil noen lånte meg.
Jeg opplever et mareritt. Bilen min ble tauet.
- Og? - Hva mener du med "og"?
Alle tingene mine var i den. Mobil, kort, nøkler, butikknøklene.
Hva skal jeg gjøre?
Kom med penger til taxi så jeg kan komme meg til bilen.
Nei. Nacho, jeg kan ikke. Jeg har ikke vært utenfor på tre år.
Hør her, jeg sender posisjonen min.
- Jeg må legge på. - Jeg går ikke ut.
- Takk, jeg venter her. - Nacho, ikke legg på, ok?
På tide. Hvor var du?
- Hvor tror du jeg var? - Ok, kom igjen.
- Hvorfor er du kledd sånn? - Er alltid kledd sånn.
- Du merker det ikke. - Nei.
- Vel... - Hvor mye trenger du?
- Til hva? - Hva tror du? For å hente bilen.
- Jeg sier det senere. - Hvorfor så hastverk?
Denne veien. Ok.
- Hva er dette? - Hei, David. Bare hør hva de har å si.
Ok? Kom igjen. Hvordan går det?
- Her er geniet. - Vel, David er her også.
David, hyggelig. Velkommen. Dette er Gonzalo, salgssjef.
Maite, sjef for utvikling og forretningsledelse.
Hyggelig å treffe deg. Hva gjør vi her?
- Jeg trodde partneren din hadde forklart? - Generelt sett, ja.
Vi synes Breaking Mind er utrolig. Gratulerer. Jeg mener det.
Vi vil kjøpe rettighetene til alle lekene dine.
Hvorfor det?
- Seriøst, hvorfor? - Så de selger bedre.
- De selger allerede, i butikken vår. - Hold kjeft og hør etter, ok?
Vi håndterer distribusjonen av det nye spillet.
Nacho fortalte oss om det. Ultimax, ikke sant?
- Vi må revurdere navnet. - Ja.
Men det er ikke bare mitt. Uansett, det er ikke ferdig.
Men det kan være det innen...
- Beklager. Ikke interessert. Takk. - David.
Vi prater om internasjonal distribusjon.
- Vi har butikker i hele verden. - Jeg vet det.
De kveler små butikker som vår.
Hør her, David, du har rett, men tenk på det som en mulighet
til at spillet skal nå barn over hele verden.
Det er bra, ikke sant?
Kanskje om du ser på tallene...
Det er nettopp det som er problemet.
Dere bryr dere bare om tall.
Tall, salg, statistikk. Hva med barn?
- David... - Bryr noen seg om barna?
Dere store lekebutikkjeder er intelligensens fiende.
Hva er det dere gjør? Dere skaper bare monstre.
- Ok... - Tanketomme monstre.
Dere har skyld i all mental fremmedgjøring i samfunnet.
En dag innser dere det. Og dere vil jeg skal være med på det?
Hjelpe med å fordumme barn og gjøre dem til zombier?
Skam dere. Ikke rør meg!
Vel...
Hei.
En skål?
Vi kan prate nå, sant?
Hva heter du?
- Er det noe galt? - Nei.
Jeg trodde bare du foretrakk stillhet.
Ikke sant?
Jeg liker stillhet. Veldig. Men jeg vil også vite mer om deg.
Mer?
Ja. For eksempel, du spiller piano.
Det er kult. Jeg spiller gitar. Jeg spiller i band med noen venner.
Vi spiller rock og funk, men mest av alt country.
Du bør komme og se oss. Vi spiller på en bar neste uke.
Beklager, men har du øl? Jeg liker ikke vin. Det gjør meg...
- Er du hjemme? - Nei. Jeg er hos deg.
Ja. Beklager. Jeg har gjort en stor feil.
- Hva? - Du må gå. Jeg beklager.
- Du tuller, ikke sant? - Senk stemmen.
- Hvorfor? - Fordi jeg har hodepine.
Vi sees en annen gang, ok?
Jeg tier om du vil, men det er litt rart.
- Er det countryen? - Fint å treffes.
Nabo?
Hei, nabo.
Hei.
- Gikk du ut? - Ja.
For første og siste gang, det er helt sikkert.
- Hvordan går det? - Bra.
Det er stille her. Det er godt å høre stemmen din.
Ja?
Ja.
Gårsdagen var fin, sant?
Det er lenge siden jeg nøt å prate med noen i så stor grad.
Ja, det var fint.
Vil du komme på middag?
Eller en drink?
Jeg har ikke hatt flaks med middagsdater i det siste.
- Beklager. Dum idé. - Nei, det er jeg som burde beklage.
Nei, beklager. Jeg bare...
- Jeg er ikke god til dette. - Det er ikke det.
Jeg synes bare at...
Det er bra sånn det er.
Sånn det er?
Ja.
Du i din leilighet, jeg her i min.
Uten press eller avhengighet av hverandre.
Uten å se hverandre?
Uten å se hverandre.
Du liker å være alene,
og jeg tror det er det jeg trenger.
Men
ville vi ikke vært sammen da?
Sammen...
...men atskilt
Hva sier du, nabo?
Tror du det er mulig?
- Det er litt rart. - Ja.
Men jeg tror det er mulig...
...nabo.
- Jeg er fra en liten by, en ganske øde en. - Hvilken?
Du må få alle sjetongene til toppen av pyramiden,
men de må lande på din farge.
Jeg sang mye da jeg var barn. Jeg stoppet aldri. Hele dagen.
Nacho er som en bror for meg.
Foretrekker du søtt eller salt?
Jeg drikker bare svart kaffe.
F3.
- Senket jeg det? - Truffet og sunket!
Se. Det er Murphy. Ser du ham? Han er verdens beste cowboy.
God morgen, nabo.
Fyren ved bord seks er en idiot.
Han spurte om spinaten er økologisk. Ser jeg ut som en jordbruksekspert?
Hva skjer?
Solen er veldig sterk i dag. Om jeg går nær vinduet, får jeg fregner.
Ta deg sammen, ellers får du sparken.
Jeg har nok å ta meg av allerede. Beveg deg.
To veganske sjokolade- og sesammuffins.
Unnskyld meg. Går det bra?
Ja. I dag er lykkedagen deres, vi har en undersøkelse.
Fra én til fem, hva synes dere om tjenesten?
Kolibri?
Óscar!
- Hei. - Hei. For et sammentreff.
Jeg pleier ikke å komme hit, så...
- Vil du sitte med meg? - Nei, jeg kan ikke.
- Hvorfor ikke? - Jeg skal møte noen.
- Hvem? - Meg.
Hun skal møte meg.
- Henne. - Carmen.
Óscar.
Vil dere sitte med meg?
Spinat-, banan- og ingefærsmoothien er akseptabel.
Forresten, jeg kikket på audition-påmeldingene.
Det er mer enn 200 kandidater.
- Dobbelt så mange som i fjor. - Virkelig?
- Ikke vær redd. Du klarer det. - La oss se om noen vil servere oss.
Servicen her er fryktelig.
Unnskyld meg, kan vi bestille, takk?
Ja, selvfølgelig.
- Så hva vil dere ha, damer? - Vann. Romtemperatur, takk.
Hva med deg, Valentina?
Ingenting.
Er du sikker, min kjære? Vil du ikke ha ananasjuice?
- En kaffe? En gin tonic? En... - Nei, ingenting.
- Gi henne rooibos. - Hun kan bestille selv.
Bestem deg.
Servitøren min tar en pause, og arbeidet hoper seg opp.
En rooibos.
- En rooibos? - Ja.
Å nei!
- Hva er galt? - Noen har tatt lommeboken min.
- Carmen, den er der. Jeg ser den. - Nei, den andre lommeboken.
Den andre lommeboken? Hvor hadde du den sist?
På T-banen.
- Da vi var på T-banen, husker du? - Ja. Tidligere.
Kan ikke tro det. Jeg må på politistasjonen. For et mas.
Óscar. Kan jeg sitte på?
Ja, men det er en stasjon et par kvartaler unna.
Jeg kan ikke gå i denne tilstanden. Jeg er svimmel. Jeg hyperventilerer.
- La oss dra. - Ikke vær redd. Jeg kjører deg.
- Blir du ikke med? - Nei, dra hjem og øv.
Ikke sløs bort tiden din. Det er 200 kandidater.
Kom igjen, vi drar.
- Vi sees en annen gang. - Ja, en annen gang.
Kom igjen.
Den veien?
Han hjalp meg å flytte.
Han fant de beste lærerne.
Han oppdaget meg.
- Jeg skylder ham alt. - Ikke alt.
Du spilte før du møtte ham.
Men jeg ville bli sanger. Kan du tro det?
Uten ham ville jeg ikke hatt denne auditionen.
Jeg ville ikke hatt pianistkarrieren.
Hva om jeg ikke blir valgt? Jeg kan ingenting annet.
Jeg kan bare spille piano og være servitør.
- Vel, servitørgreia... - Hva?
Du er den verste servitøren jeg har hatt.
Og jeg har hatt verdens lateste unnasluntrer.
Jeg kan ikke stort om musikk,
men jeg kan mye om folk. Det kommer med alderen.
Og jeg vet at bak den skjøre utsiden,
er du en fighter.
Men du må tro på deg selv
og ikke trenge at noen andre forteller deg det.
Ikke eksen din, ikke kusinen din,
ikke engang jeg. Du trenger ikke bli fortalt det.
Bedre hver gang.
- Synes du? - Definitivt.
Er du ferdig?
Ja.
Tar du imot ønsker?
Greit. Chopin?
Nei.
- Jeg vil høre din sang. - Min sang?
Ja, din sang.
Det er en stund siden jeg har spilt den.
Kanskje det er på tide at du spiller den igjen.
Det høres bra ut.
Fortsett.
Murphy venter.
Når vil solen skinne gjennom vinduet mitt
Og jage vekk skyggene på puten min
Når vil jeg våkne uten å være redd
For å ikke være alt alle forventer
Bare da vil det være nok
Å være meg selv og ingenting annet
Jeg vet at jeg en dag
Vil våge å danse
Når alle ser på
Samme hva de sier
La oss gjøre dette.
Trikset er å kutte grønnsakene tynt, men det må ikke være perfekt.
- Skjønner? - Ja, skjønner.
Ok. Klar for béchamelsausen?
Så klar.
Mengdene er nøkkelen. Om du bommer på ett gram, kan den ødelegges. Vær nøye.
Femti gram smør.
Perfekt.
Og 50 gram mel.
- Bra? - Ja.
Du sa ikke du likte matlaging.
Jeg er litt rusten, men det er som å sykle.
Ok, bland alt sammen med litt melk.
- Med melk? - Ja, med melk.
Har du ikke melk?
Jo, det har jeg.
- Du skrudde på grillen for å få den sprø? - Ja.
Perfekt.
Hvordan er din?
Den ser bra ut.
Kom inn.
En unnskyldningsmiddag?
- Hei. - Hei.
- Glad du kunne komme. - Hvorfor prater du så lavt?
- Hvorfor er du pyntet? - Hva? Jeg fikset håret.
Hvorfor smiler du? Du smiler aldri.
Er det noe som brenner? Har du laget mat?
Ja, selvsagt.
David, du lukter godt. Hva foregår?
Hva er dette?
Jeg har møtt noen.
Så flott, Valentina. Jeg er så glad på dine vegne.
- Du mener en fyr, ikke sant? - Ja.
- Det var på tide. Kom hit. - Det holder. For mye klemming.
- Så hvor er hun? - Her.
- Hei. - Herregud, David. Snakker du til veggen?
- Hallo? - Er det naboen?
Ja. Hei!
Hei.
- Carmen, kusina til... - Ingen navn.
Hyggelig. Dette er min venn Nacho.
- Står til? - Hvorfor prater du sånn?
- Jeg gjør alltid det. - Nei.
Lasagne. Nydelig.
- Er det lasagne? - Hold kjeft.
- Skal vi sette oss? - God idé.
- Mot veggen? - Selvsagt. Kom igjen.
Ser flott ut. Jeg spiser ikke dette.
- Ikke lag stemmen. - Den er sånn.
- Vin? - Ja takk.
Sånn er det. Hvorfor er det så rart?
Kom igjen. La oss være alvorlige.
- Det er merkelig. - Men det funker for oss.
Vi trenger ikke å se hverandre. Ærlig talt.
Jeg synes at det fine med å være i et forhold,
er følelsen av intimitet.
Å være med den andre. Berøre huden deres. Duften.
Hva tenker du, Nacho?
Jeg skulle til å si det samme. Men det finnes noe viktigere.
- Hva da? - Øyekontakt.
Når et par kjenner hverandre, ser de hverandre i øynene, og ord trengs ikke.
- En romantiker. Men han har rett. - Ikke sant?
Dere to må si alt. Det er ingen undertekst.
Så vi sier det. Hva er problemet?
Det vi gjør, er ikke så annerledes enn å prate med en fremmed på en app.
Det høres absurd ut, men mange forhold starter sånn,
uten å se eller møte den andre.
Ja, men du har bilder så du kan se hvordan de ser ut.
Ja, du har bilder. Men hvordan vet du at de er ekte?
Du har et poeng.
Er dere ikke nysgjerrige på den andres utseende?
- Vi trenger ikke vite det. - Visst. Vent til hun ser deg.
Ikke si at "ekte skjønnhet er på innsiden".
Jeg tror jeg vet hvordan du ser ut, Carmen,
basert på stemmen.
- Virkelig? - Ja.
Og?
Du er høy, åpenbart.
Du har kort hår og dype, brune øyne...
- Hva? - Ingenting. Du er flink.
Fortsett.
Og du bruker briller.
Imponerende.
- Fulltreffer. - Ikke sant?
- Min tur. - Vær så god.
Du er litt under middels høy.
Og du har brunt hår, blå øyne og er typen til å bruke hettegenser.
Hva? Traff jeg på noe?
Ja, mer eller mindre.
Ok, dere. Jeg må dra.
Dette var hyggelig.
Den beste middagen gjennom en vegg jeg har hatt.
Det var hyggelig, hva enn dette var.
- Likeså, Carmen. - Likeså.
- Vennen din virker flott. - Ikke sant?
- Han er sikkert dritstygg. - Carmen...
Så? Hva tror du?
- Hva? Greit. - Greit? Hva mer?
Dere har begge blitt gale. Det er alt.
Nacho...
- Beklager, jeg er litt nervøs. - Jeg håper du ikke spiller sånn.
Takk.
Nei!
Det er ikke Beethoven.
Perfeksjonen til Beethovens musikk ligger i tempoet,
i takten, i de balanserte harmoniene. Det er ikke sånn man spiller Beethoven.
Musikerne mine
må først og fremst tenke på seg selv som kunstnere, så som et orkester.
Ikke motsatt.
Jeg er ikke dirigent.
Jeg er en kunstner som leder andre kunstnere.
Det var alt for i dag. Takk.
Min lille kolibri. For en hyggelig overraskelse.
Hei.
Jeg måtte fylle ut papirer til auditionen.
- Ikke lenge til nå. - To dager.
Er du nervøs?
Litt.
Du blender dem. Bare vent.
- Da jeg så deg jobbe på cafeen... - Så du meg jobbe?
Selvsagt, kolibri.
- Kusinen din spilte bra. - Akkurat...
Du trenger ikke være flau.
Du løy fordi du ikke har tillit til meg.
Jeg vil du skal vite at du alltid kan stole på meg.
Med hva enn du vil.
- Hei, nabo. - Nabo.
Jeg har en gjest. Óscar er på vei.
Óscar?
Eksen min.
Jeg vil høre hva han mener. Som jeg sa, han er en god dirigent.
Dette er veldig viktig for meg.
Ikke si noe, vær så snill. Vi snakkes senere.
Ok.
- Hei. - Hei.
Takk for at du kom.
Håper ingen skraper opp bilen.
Jeg elsker det.
Ja.
Ærlig talt, jeg elsker det. Det har en viss... charme.
Charme?
Men noe mangler.
- Du fant den! - Faktisk ikke.
Den ble nok borte da du flyttet.
Men jeg var i Paris og så i antikvitetsbutikker til jeg fant en lik.
Ja, alle.
Skal vi starte?
Ok.
Åpne ryggen.
Slapp av.
Det er bedre.
Hendene dine.
Vent.
Valentina, stopp. Du virker distrahert, min lille kolibri.
- Skal jeg lage rooibos til deg? - Nei.
Jeg klarer det. Jeg vet ikke hvorfor...
Jeg vet du kan spille bedre.
Jeg har alltid hatt troen på deg. Det vet du vel?
Men jeg vet ikke, kanskje dette er for mye for deg.
Leiligheten, jobben...
Kanskje du kan komme hjem, bare frem til auditionen.
Nei. Vi har snakket om dette, Óscar.
Og se på deg nå. Jeg vet hvor godt du spiller.
Jeg kan hjelpe deg med å nå potensialet ditt.
Valentina, jeg savner deg så mye.
Jeg tror det er best om du drar.
Unnskyld. Vi kan prøve et annet stykke?
Hva er det?
Det er bare... støy fra gaten. Noen ganger forvrenger vinden det.
Du hører støy når du minst venter det.
- Du bør gå. - Beklager, jeg ble revet med.
Takk for hjelpen.
- Beklager virkelig. - Nei, jeg beklager.
- Ok, men hvis du trenger noe... - Ja. Takk.
Hvorfor gjorde du det?
"Min lille kolibri"?
Virkelig?
- Det er et kjærlig kallenavn. - Hvordan kunne du være med ham?
- Det er ikke din sak. - Hva med måten han prater til deg på?
- Måtte du lytte? - Hva kunne jeg gjort?
- Gått ut. Jeg ville gitt deg privatliv. - Så du ville være alene med ham?
- Hva prater du om? - Du kunne ha introdusert oss.
Akkurat det jeg trenger. Nå er du sjalu på Óscar.
Kan vi være i et forhold gjennom denne veggen uten tillit?
Ja. Jeg mener, nei.
- Vent. Hva... - Hør her.
Ingen skal fortelle meg hvordan jeg skal leve.
Jeg er lei. Lei!
Jeg orker ikke mer. Jeg jobbet så hardt for å komme meg hit.
Ingen skal få ødelegge det. Du får ikke kontrollere meg.
Er det forstått?
Klinkende klart.
Kan du tro at vår første krangel skyldtes latterlig sjalusi?
Han har ingen grunn til ikke å stole på meg.
Hører du etter?
Ja, beklager.
Jeg pratet med...
Husker du den søte fyren fra byrået som jeg fortalte om?
Han har sendt meldinger, vi prøver å møtes.
Men det er vanskelig, for vi kan ikke dra til meg, og han
deler en leilighet
med moren.
- Moren? - Vil du sammenligne rare forhold?
Greit.
Jeg må løpe. Hold meg oppdatert om dramaet ditt.
- Ha det. - Ha det.
Sebas.
- Jeg må be om en tjeneste. Går det bra nå? - Bra?
Jeg har ikke hatt det bra siden jeg ble født, rundt mai 1960-noe.
Hva vil du?
Jeg må ha fri i morgen.
Ok, greit.
- Ok? - Ja. Det er til auditionen, ikke sant?
- Ja. De velger meg nok ikke, men... - De velger deg.
Og når de gjør det, kan du ta med forkleet tilbake hit
og ta farvel. Selvsagt velger de deg.
Hysj.
Hva?
Nabo?
Kan jeg øve i kveld?
Nabo?
Gjør som du vil.
- Jeg har vært på jobb i hele dag... - Du trenger ikke forklare.
- Om det skyldes det som skjedde... - Glem det.
Spiller ingen rolle. Gjør som du vil.
Vil du ikke prate?
Det er ikke noe å prate om.
Du vet jeg hører alt.
For å være ærlig, trodde jeg vi hadde noe spesielt.
- Nabo. - Kan du la meg være i fred?
Hør her.
Noen ganger er ikke ting som de virker.
Jeg var ikke her i ettermiddag. Men du klarer ikke stole på noen.
Jeg har tenkt litt. Dette fører ingen steder.
Det var faktisk en dum idé.
Til syvende og sist var det bra at vi ikke så hverandre.
Jeg finner en ny leilighet. Det burde jeg gjort for lenge siden.
Du er utrolig. Du kunne advart meg.
Beklager.
- Jeg prater med ham og forklarer. - Det trengs ikke.
- Jeg tenker faktisk på å flytte. - Utrolig.
Du gjør dette hver gang.
Vil du virkelig flykte fra et nytt forhold fordi du er redd for fremtiden?
Hvilken fremtid? Jeg har aldri sett fyren.
Hva har vi? Vi prater gjennom en vegg. Det er latterlig.
Mamma...
- Hei. - Hei, kompis.
- Hei, tante. - Hva er galt, vekket vi deg?
- Nei, jeg hadde mareritt. - Ikke vær redd, vi bare snur puten.
Det du har med naboen, er mer enn hva mange par har.
Kom igjen.
Mamma, kan tante synge en sang for meg?
- Nei, hun er sliten. Jeg kan synge. - Nei, du synger stygt.
Takk, sønn. Elsker ærligheten.
- Hei. - Hei, David.
Hei.
Du liker aldri ideene mine.
- Hei. - Det går ikke.
Jeg liker det.
For å vinne må du få sjetongene til toppen.
- Ikke sant? - Hva skjer?
Nacho vil endre reglene, men kan ikke.
-Vi skulle ikke ha fargegrupper. - Sant.
-Du tar alltid min brors side. Se! - Jeg? Nei.
Med en rød og et oddetall vinner du.
-Nei, du kan ikke vinne sånn. - Ser du? Jeg vant!
María, det er for komplisert.
Stakkars, er det for vanskelig for deg?
-Du jukset! - Nei, det er sånn Breaking Mind fungerer.
Du vant ikke. Med oddetall går du tilbake.
- Ved å gå tilbake, kom de røde inn. - Det gjorde de ikke.
Ikke bli sint. Dårlig taper.
- Du er en dårlig taper. - Du jukset.
Dere rotter dere alltid sammen.
La oss starte på nytt.
Hvor mange røde har hver person?
SLUTTSALG BUTIKKEN STENGES
S FOR SPILL
God morgen.
- Hvorfor sa du ikke noe? - Jeg ville gjøre det.
Jeg tenkte mye på det.
Jeg skulle si det når du følte deg bedre. Men det har gått tre år.
Jeg har holdt åpent på grunn av Breaking Mind-royaltyene,
men det selger mindre og mindre. Nesten ingen kommer hit lenger.
Hei, hva gjør du her?
- Hva jeg gjør? Jeg besøker deg. - Ja, sikkert.
Du rotet det til.
- Du rotet det til med den jenta. - Det var dødfødt.
- Det var tåpelig. - La meg se om jeg forstår.
Du møtte en jente
som, utrolig nok, virker grei og tolererer drittinnstillingen din,
og du lar henne gå?
- Nei, hun gikk av seg selv. - Så gå etter. Ikke bare sitt her.
Jeg har ikke tid. Jeg må gjøre ferdig Ultimax.
Drit i Ultimax.
Finn en bedre unnskyldning. Ikke skyld på henne.
Jeg vet hun var kjæresten din, men jeg savner henne også.
Hun var søsteren min.
Jeg skulle følge henne ned midtgangen og holde en kul svogertale.
Men hun er borte.
Alt det er borte. María er borte. Du må ta tilbake livet ditt.
Eller bygge et nytt et. Du er flink til å bygge ting.
Ok. Det holder.
Nummer 142?
Beethoven, takk.
Nabo.
- Nabo. - Hva gjør du her?
Hvorfor spiller du sånn? Du kan bedre.
Sånn, ja. Bli sint.
- Spill som vi vet du kan. - La meg være. Gå vekk.
- Hva gjør du? Du kan ikke være her. - Et øyeblikk. Det er viktig.
Du har rett, ok?
Jeg er den mest uutholdelige mannen i verden og en idiot.
En idiot som skuffet deg, men aldri mistet troen på deg.
Vis dem hvordan man spiller Beethoven.
Jeg går. Ikke vær redd.
Veldig bra.
Takk. Neste. Nummer 143.
Vær så snill, gi plass til neste kandidat.
Når vil solen skinne gjennom vinduet mitt
Og jage vekk skyggene på puten min
Når vil jeg våkne uten å være redd
For å ikke være alt alle forventer
Bare da vil det være nok
Å være meg selv og ingenting annet
Jeg vet at jeg en dag vil våge å danse
Når alle ser på
Samme hva de sier
Solen vil dukke opp
Jeg finner meg selv igjen
Jenta jeg var
Ikke redd for å leke
Gå, vær så snill.
Kom igjen.
Når kan jeg se i speilet
Og se styrkene mine, ikke usikkerheten
Når vil jeg følge hjertet mitt igjen
Når vil jeg slutte å bry meg om feil
Bare da vil det være nok
Å gjøre det jeg vil og ingenting annet
Jeg vet at jeg en dag vil våge å danse
Når alle ser på
Samme hva de sier
Solen vil dukke opp
Jeg finner meg selv igjen
Jenta jeg var
Ikke redd for å leke
- Bravo! - Bravo!
Det er kusinen min!
- Gratulerer. Det var fantastisk. - Det var nydelig.
- Jeg tror ikke dommerne er enige, men... - Hva vet de?
En gjeng snobber.
Frøken.
Du vet nok at du har sløst med tiden vår.
Ja.
- Ja, og jeg beklager. - Ikke gjør det.
Å ikke gå videre her betyr ikke at du ikke har talent.
Det har du. Veldig.
En venn er musikkprodusent. Han ser alltid etter nye stemmer.
Og din, min kjære, er imponerende.
Utrolig. Få se.
- Få se. - Slipp.
Kolibri.
Óscar.
Det går bra.
Det kommer flere auditioner.
Nei. Det kommer ikke flere.
Dette er ikke det jeg vil. Det er ikke noe for meg.
Det jeg nå vil, er å synge mine egne sanger.
Og kaste bort karrieren?
Jeg satte ryktet mitt på spill da jeg anbefalte deg.
Takk for alt, Óscar.
Kolibri.
Jeg er ikke kolibrien din. Jeg liker ikke rooibos.
Og fra nå av spiller jeg Beethoven sånn jeg vil, ok?
Farvel, Óscar.
- Jeg må gå. Jeg er så glad i dere. - Løp.
Jeg må også gå. Jeg må åpne cafeen.
- Ja. - Og finne en ny servitør.
Kompis.
- Ha det. - Vi sees, Sebas. Ha det.
Skal vi gå?
Carmen?
- Ja. - Du er Carmen, kusinen?
Nacho? Fra den brente lasagnemiddagen?
- Vår var nydelig. - Min var som gummi.
Jøss.
- Hyggelig å treffe deg. Å se deg. - Ja, i like måte.
Dani, sønnen min.
- Dette er Nacho. - Hva skjer?
- Hei. - Hyggelig.
Vel...
Vi skal spise is. Vil du være med?
Ja, gjerne. Om det er greit for Dani, selvsagt.
- Greit. - Kom igjen.
Kom igjen.
- Så du har ikke brune øyne. - Ikke briller heller.
- Nei. - Men du bruker hettegenser.
Skyldig.
Ha det!
Nabo?
Hei, nabo.
Hei.
- Jeg ville si at... - Vent.
Jeg vil unnskylde først.
Ok?
Jeg mente ikke å blande meg.
Eller, jo. Men ikke sånn som du tror.
Jeg kan stole på folk. Jeg stoler på deg.
Du får meg til å ville forlate leiligheten.
Hallo?
Jeg har noe veldig viktig å spørre deg om.
Hva da?
Har du virkelig alltid på cowboystøvler?
Nei.
Jeg kjøpte faktisk mitt første par i dag for å besøke deg.
Men de hadde dem bare i 40, og nå får jeg dem ikke av.
Går det bra?
Bedre enn noensinne.
Jeg gjør det.
Gå tilbake.
Hei.
Når vil solen skinne gjennom vinduet mitt
Og jage vekk skyggene på puten min
Når vil jeg våkne uten å være redd
For å ikke være alt alle forventer
Bare da vil det være nok
Å være meg selv og ingenting annet
Jeg vet at jeg en dag vil våge å danse
Når alle ser på
Samme hva de sier
Solen vil dukke opp
Jeg finner meg selv igjen
Jenta jeg var
Ikke redd for å leke
Når kan jeg se i speilet
Og se styrkene mine, ikke usikkerheten?
Når vil jeg følge hjertet mitt igjen?
Når vil jeg slutte å bry meg om feil?
Bare da vil det være nok
Å gjøre det jeg vil og ingenting annet
Jeg vet at jeg en dag vil våge å danse
Når alle ser på
Samme hva de sier
Solen vil dukke opp
Jeg finner meg selv igjen
Jenta jeg var
Ikke redd for å leke
Tekst: Ida Aalborg