Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PERETE ÎN PERETE
Încetișor!
Nu arată bine, verișoaro.
Ai întârziat o oră.
A trebuit merg la cumpărături, la curățătorie,
la service, să dau două apeluri Zoom,
unul pe drumul încoace. Am trecut pe galben.
Bine. Dar ai fi putut să-mi spui.
De ce ești stresată? Totul e sub control.
- Ce s-a întâmplat? - Ce faci?
Nu primiți niciun ban dacă-l zgâriați!
Doamnă, îndepărtați-vă! E periculos.
- Doamnă? Lasă-mă! Fac asta singură! - Nu!
- Ascultă-mă! Rezolv eu. - Încetează!
Nu!
Ești nebună?
Nu plec până nu văd pianul în siguranță în apartament.
Haide! Apasă maneta!
Îmi permiteți să-mi fac treaba?
Ce părere ai?
E drăguț, nu? E ieftin și aproape de centru.
Da, e frumos.
Nu e cât locuința fostului tău, dar acum ești independentă.
Nu ți-am spus.
Ghici cine mi-a cerut numărul!
Îl știi pe tipul de la agenție...
Ei bine, nu arată rău. E chiar arătos.
Poate e cam tânăr.
Mă rog! A! Era să uit.
- Ți-am găsit o slujbă. - O slujbă?
Poți înlocui un prieten care e în concediu medical.
Nu. Trebuie să exersez.
Audiția e în trei săptămâni. N-am timp de o slujbă.
Cum vei plăti chiria pentru locul ăsta? Dând lecții de pian?
Valentina!
- Ce? - Legat de slujbă.
Bine, dar ce presupune?
Nu-ți face griji! E perfectă pentru tine.
Ai experiență la preparat mâncare?
Nu.
Dar ca și chelneriță?
Nu.
Dar învăț repede.
Și vorbesc puțină chineză și germană.
Chineză?
Un smoothie detox bio fără gluten, te rog!
Detox?
Cu mangold sau apio?
Cu mangold.
Fostul meu era exact ca el.
Știu că integrala eliptică e greșită.
Nu te uita așa la mine!
- Iar vorbeai cu pisica? - N-ai uitat să cumperi lipici, nu?
David, trebuie să deschizi un geam.
Nu. Afară e prea mult zgomot.
Câte perechi de ochelari ai?
Câte am nevoie, ca să n-o iau razna căutându-i.
Nu se poate! Tu să o iei razna?
Foarte amuzant.
Așa. Deci?
Ai vești?
- Au avut loc niște mișcări. - Serios?
Au închiriat din nou locul de alături.
- Cui? - Cui îi pasă?
Nu va rezista nici măcar o zi. O să vezi.
- Iar? David, nu îți face bine. - Nacho, mă simt mai bine ca niciodată.
Ce te face să crezi că nu va fi o vecină simpatică?
- Statistica. - Ești încăpățânat.
Oricât ai încerca, nu te poți închide aici pentru totdeauna.
Vezi-ți de viață! Au trecut trei ani.
- Viața continuă. Lumea merge mai departe. - Poate că lumea greșește.
Devii insuportabil. Tu auzi ce spui?
E imposibil s-o fac, dacă tu nu taci niciodată.
Știi ce? Nu mă mai întorc. Gata!
- Cine îți va face cumpărăturile? - Spui asta în fiecare zi.
Redevența pentru Breaking Mind nu va dura o veșnicie.
- Până atunci, voi termina asta. - Bine. Și dacă nu merge?
E mult mai bun decât Breaking Mind. Sigur va funcționa.
Îl faci din ce în ce mai complicat.
Nimeni nu va putea termina jocul.
E distractiv să încerci, chiar dacă nu reușești.
Ăsta e cel mai prost slogan.
Tu să te ocupi de celelalte jocuri!
Nu trebuie să deschizi magazinul?
David.
Ce e?
Nu mai vorbi cu pisica! E ciudat.
Doar atunci va fi destul
Să fiu exact așa cum sunt
Știu că într-o zi, curând Mă voi regăsi dansând
Sub privirile mulțimii
Indiferentă la părerea lumii
Când soarele va răsări
Răspunde!
Bună! Sunt Carmen.
De fapt, ai ajuns la căsuța vocală.
Acum sunt ocupată. Lasă-mi un mesaj! Mulțumesc!
Sunt sigur că există o explicație,
dar ți-am spus că te grăbești.
Nu ești gata să locuiești singură.
Iar cartierul acela nu ți se potrivește.
Sigur nu ți-e foame?
Nu îmi este. Mulțumesc!
Atunci...
ceai Rooibos. Preferatul tău.
Acum nu doresc.
Pari supărată.
Allez!
Bun!
Vezi? Nu s-a schimbat nimic de când ai plecat.
Voi aranja să ți se aducă lucrurile mâine.
Nu!
Rămân doar pentru o noapte.
O să dorm aici.
Nu se poate.
Tu vei dormi sus, iar eu pe canapea.
- Óscar... - Insist.
Mulțumesc!
Oricum mă trezesc devreme ca să merg la Paris.
- Poți dormi cât vrei. - Nu pot. Trebuie să muncesc.
Muncești?
Da. La pian.
Exersez toată ziua.
Trebuie să te concentrezi pentru audiție.
Mă concentrez foarte tare.
Să-l sun pe Guillaume?
Nu. Vreau să mă descurc singură.
Mon petit colibrí simte nevoia să zboare.
Asta mă umple de mândrie.
Ajutor, vă rog! Ajutor!
Bună dimineața!
Sunt vecina de deasupra.
Voiam să vă întreb dacă ați auzit ceva aseară.
Ați auzit ceva ciudat?
Cu mulți ani în urmă,
acolo a avut loc un accident groaznic.
Un bărbat s-a înecat în cadă.
Îmi amintesc de parcă era ieri.
I-au cărat cadavrul pe aceste scări.
Nu după mult timp,
am început să auzim
sunete ciudate.
Vreți să spuneți...
că acele zgomote sunt produse de...
O fantomă!
Singurul lucru înfricoșător aici e peruca tipului de la parter.
Nu! Te rog! Nu din nou!
Hei! Termină!
Termină!
E cineva?
Te aud! Ai o pisică.
Bună!
Cine ești?
Sunt vecinul tău.
De ce încerci să mă sperii?
E o problemă gravă de izolare fonică între cele două apartamente.
Peretele ăsta...
e gol pe dinăuntru.
Se aude totul.
Am încercat să-l repar, dar vecinii nu pot să cadă de acord
și sunt prea zgârciți să plătească cota parte.
Mereu găsesc scuze.
De ce nu ieșim pe scări ca să discutăm față în față?
Nu suntem în aceeași clădire.
Nici nu suntem în același district, ceea ce complică lucrurile.
Faptul că apartamentele sunt lipite e o anomalie.
Ce dezastru!
Problema e că eu lucrez de acasă și am nevoie de liniște absolută.
Liniște absolută. Nu mă pot concentra altundeva.
Dar eu nu fac zgomot.
Cânți la pian.
Nu e zgomot. E muzică.
Tot mă deranjează.
Bine.
Bine, am înțeles.
Cred.
Trebuie să existe o soluție.
Putem stabili un program prin care să nu-l deranjăm pe celălalt.
Nu.
Nu am exagerat când am spus...
că se aude totul.
În cazul ăsta, ce facem?
Unul dintre noi trebuie să plece.
- Adică, eu? - Eu locuiam deja aici.
Deci ți-ai format obiceiul de a crea zgomote înfricoșătoare
ca să scapi de oricine se mută aici?
Cam așa.
E absurd!
Până acum a mers.
Doamne! E nebun.
E posibil.
Îmi pare rău,
dar am trecut prin multe ca să ajung aici.
Deci, nu!
Nu plec.
Mai vedem noi,
vecino.
Bună dimineața, vecino!
Un pic de mișcare de dimineață?
Serios? Un polizor unghiular?
MAGAZIN SEBASTIÁN BERRUGUETE
De aceea a fost atât de ieftin. Nici măcar n-au cerut avans.
Mi s-a părut ciudat.
Ce e în el? E dezgustător!
Nu știu. Tot ce am găsit.
Un smoothie de spanac, castravete și apio și unul cu sfeclă roșie și chia!
Sigur! Imediat.
Vi le aducem la masă, domnișoară.
Încearcă să te concentrezi!
Scuze, Sebas! Eu o distrăgeam.
- Trezește-te, te rog! - Da.
Nu mai suport, Carmen.
Nu pot exersa, nu pot dormi, iar audiția e în două săptămâni.
Privarea de somn e cea mai simplă tehnică de tortură.
Nu e originală, dar e eficientă.
Doar cânți la pian.
- Trebuie să ripostezi mai tare! - Nu știu. Sunt frântă.
Ascultă, Valentina!
Nu renunți după ce ai urcat un pian la etajul cinci!
- Nu! - Nu te întorci la Óscar!
- Și nici la ai tăi! - Nu!
Firește că nu!
E timpul să ripostezi! Folosește-ți și tu armele!
Bine! Ai câștigat!
Poftim? Ce-ai spus?
Ai câștigat. S-a terminat. Ai câștigat.
Dar oprește-l, te rog!
Mă vei lăsa în pace?
Corect.
Pot cânta liniștită la pian?
Poți cânta la pian. Te rog, oprește-l!
Hai să facem cu rândul!
Eu voi lucra dimineața,
iar tu poți cânta la pian după-amiaza!
Nu! Trebuie să exersez dimineața.
Lucrez după-amiaza la USB.
E o cafenea de smoothie-uri.
Dar eu mă concentrez mai bine dimineața.
Bine!
- Diminețile sunt ale tale. - Cum am spus.
Trebuie să așteptăm, Murphy.
E rândul meu!
Doar o clipă, promit! Trebuie să exersez partea asta.
Nu-mi pasă. E rândul meu.
Te rog, stau doar câteva minute. Aproape mi-a ieșit.
Nu. Nu-ți va ieși.
Ba da! Stai să auzi!
Oricât exersezi, n-o să-l înțelegi niciodată pe Beethoven.
Poftim?
Nu cânți deloc ca Beethoven.
Beethoven era torturat de moartea mamei
și de un tată abuziv care voia să-l facă un Mozart.
Muzica lui sună a dorință de libertate, a iubire neîmpărtășită...
A singurătate. A furie.
Acum ești expert în muzică clasică?
Da. Tata era inginer de sunet într-un studio de înregistrări.
Mi-am petrecut copilăria ascultând clasicii,
și știu că nu așa cânți Beethoven.
Da, ai ascultat.
E ușor să critici când nu știi să cânți.
Nu te aud! Îmi sângerează urechile.
Doamne! Ești insuportabil!
Fiindcă sunt primul care îți spune adevărul?
Tehnica e perfectă, dar nu pui suflet.
Cânți ca un robot.
Nu cunosc bărbat mai insuportabil ca tine!
Ești acru, morocănos și arogant!
Așa se cântă Beethoven.
Vecine?
Ce e?
Eu...
am întrecut măsura azi-dimineață.
Adevărul e că nici eu n-am fost prea amabil.
Eu am întrecut măsura.
Îmi cer scuze.
Hei! Mă întrebam...
la ce lucrezi toată ziua?
Creez jocuri.
Lucrez la o nouă invenție. Am numit-o Ultimax.
Ulti-ce?
Ultimax.
E un joc care folosește simetria unei sfere
pentru a crea efecte de paralaxă care zăpăcesc jucătorul.
Nu vreau să te plictisesc,
dar lucrez de trei ani la el.
Deja trei ani...
Ești pianistă profesionistă, nu?
Vreau să devin.
Urmează o audiție importantă.
Dacă te selectează, te pregătesc să cânți la concerte.
Te-am auzit cântând.
Ai o voce minunată.
Mulțumesc!
E...
ceva ce am compus cu mult timp în urmă.
Cândva eram cantautoare.
Dar nu mai sunt. Nu mai am timp.
Păcat!
Ar trebui să mai compui. Ai talent.
Fostul mi-a zis să las prostiile și să mă axez pe pian.
Fostul?
Da, el mi-a spus.
E dirijor de orchestră.
Nu cunosc un muzician mai talentat decât el.
Am avut noroc să-i primesc ajutorul.
Scuze, dar nu înțeleg.
De ce nu poți cânta și vocal, și la pian?
Vorba lui Óscar:
„Ca să ajungi în vârf, te concentrezi pe un singur țel.”
Dar tu?
Da?
Nu prea ieși din casă, nu-i așa?
Nu.
Problema mea e
că nu știu să interacționez cu oamenii.
Cu ce fel de oameni?
Nu știu. Oameni.
Oameni în general.
Nu mă simt în largul meu cu convenții sociale
precum cele care-ți impun să saluți și să zâmbești
chiar și când nu vrei.
În schimb, să vorbim așa,
fără să ne vedem...
e plăcut, nu?
Da.
E ca un acordor de pian orb,
pentru care, pierderea unui simț doar le amplifică pe restul.
Da. Întocmai!
Imaginează-ți cum ar fi o cină
la care să nu fii nevoită să vorbești?
Una la care stați în tăcere,
bucurându-vă de mâncare și de câte un pahar cu vin.
Cred că, în timp, vorbitul desensibilizează simțurile
și nu te mai lasă să te bucuri...
De lucrurile simple.
Întocmai!
Cum arăți?
Spune-mi doar dacă vrei!
Eu?
Ei bine, sunt...
înalt.
Am părul șaten.
Am barbă.
Ochii?
Am doi.
Albaștri.
Bună!
Cum o cheamă pe pisică?
Îi spun Murphy.
Murphy?
Ca pe cel mai bun cowboy din lume.
Îmi plac filmele Western.
Ție îți plac?
Da.
Sunt interesante.
Uite ceva despre mine! Întotdeauna port cizme de cowboy.
Întotdeauna?
Da. Întotdeauna.
De ce? Nu-ți plac?
Păi, nu prea...
Bună dimineața, vecino!
Bună dimineața, vecine!
Scuze! Te-am trezit?
Nu-ți face griji!
Nu mă deranjează.
Bună dimineața!
Bună! Ai întârziat, scumpo.
Îmi plăcea numele „Magazin Sebastián Berruguete”.
Dar cartierul s-a modernizat și a trebuit să-i dau un nume la modă.
Așa a devenit USB. În ce direcție merge lumea asta?
Acum vindem produse fără gluten, vegane
și tot felul de alte lucruri moderne.
Simt că-mi dau lacrimile la gândul
tocăniței de urechi de porc și sângerete
pe care o făcea tata.
Oamenii o mâncau cu bucățele de pâine
și lăsau farfuria lună.
- Bună ziua! - Bună ziua!
Bună ziua!
Mă scuzați!
Dumnezeule!
Ai răcit?
Da, m-am răcit aseară. Scuze! Am nasul complet înfundat.
Drăguț!
Mă refer la ochi.
Cu ce să te servesc?
O cafea cu lapte, te rog!
- Doar o cafea cu lapte? - Da.
Nu vrei lapte de soia, lapte de ovăz, zahăr nerafinat...
Nu, doar o cafea obișnuită cu lapte.
Îmi plac lucrurile simple.
Și mie.
Minunat!
- Sebas. - Ce e?
- Poartă cizme de cowboy. - Cine?
Tipul de acolo. L-ai mai văzut pe aici?
Nu, dar avem mulți oameni ciudați printre clienți.
- E ciudățel, nu? - Da, e foarte ciudat.
E un tip foarte ciudat.
Două cappuccino cu lapte de migdale.
Mulțumim, dar am cerut un suc de căpșuni și unul de roșii.
Cu plăcere!
TE INVIT SĂ LUĂM O CINĂ ÎN TĂCERE... STRADA MANCEBOS NR. 3, ETAJ 5
- Alo! - David, sunt Nacho. Mă auzi?
Da. De pe ce număr mă suni?
Am împrumutat un telefon.
Trăiesc un adevărat coșmar. Mi-a fost tractată mașina.
- Și? - Cum adică, „Și”?
Aveam totul în ea: telefon, carduri, chei, chei de la magazin.
Și ce vrei să fac?
Să-mi aduci niște bani ca să iau un taxi și să-mi recuperez mașina!
Nu. Nacho! Nu pot să vin.
N-am ieșit din casă de trei ani.
Ascultă, David! Îți trimit locația mea.
- Trebuie să închid. - Nu. Nu ies.
- Mersi! Te aștept aici. - Nacho, nu închide! Mă auzi?
Era și timpul! Pe unde ai umblat?
- Tu pe unde crezi? - Bine. Haide!
- De ce ești îmbrăcat așa? - Așa mă îmbrac mereu,
- ...doar că nu observi. - Ba nu.
- Fie! - De câți bani ai nevoie?
- Pentru ce? - Cum adică? Pentru taxi.
- Îți zic mai târziu. - Atunci, care a fost graba?
Pe aici! Bine.
Ce-i asta?
David, doar ascultă ce au de spus!
Bine? Haide! Ce mai faceți?
Iată-l pe geniu!
L-am adus și pe David.
David, e o plăcere. Bun venit la Toy & Toy! Gonzalo e șef de vânzări,
iar eu, Maite, mă ocup de dezvoltare și management.
Mă bucur să vă cunosc! Ce facem aici?
- Nu ți-a explicat partenerul? - Ba da, foarte pe larg.
Breaking Mind ni se pare incredibil.
- Felicitări! Sincer! - Vrem să cumpărăm drepturile
asupra tuturor jucăriilor tale.
De ce?
Cum adică?
Ca să se vândă mai bine.
Deja se vând în magazinul nostru.
David, taci și ascultă!
Ne ocupăm și de distribuirea noului tău joc.
Nacho ne-a spus despre el. Se numește Ultimax, nu?
Va trebui să regândim puțin numele.
Da, firește.
Problema e că nu e doar al meu și, oricum, nu e gata.
Dar poate fi gata în următoarea...
- Nu sunt interesat. Vă mulțumesc! - David.
Noi vorbim despre distribuție la nivel internațional.
Avem magazine peste tot în lume.
Da. Știu asta. Distrugeți magazinele mici, ca al nostru.
Uite, David!
Ai dreptate,
dar privește-o ca pe o ocazie
ca jocul să ajungă la copii din toată lumea!
Ar fi un lucru bun, nu?
Poate, dacă te vei uita la proiecții...
Tocmai asta e problema.
Vă pasă doar de profit.
De numere, vânzări, cifre. De copii vă pasă?
- David... - Îi pasă cuiva de copii?
Lanțurile de magazine de jucării sunt dușmanii inteligenței.
Știți ce faceți voi?
Creați monștri. Atât.
- Bine... - Monștri fără minte.
Voi sunteți de vină pentru înstrăinarea mentală a societății.
Cândva, veți înțelege.
Și aveți pretenția să contribui la asta?
Să vă ajut să transformați copiii în zombi?
Să vă fie rușine!
Nu mă atinge!
Ei bine...
Bună!
Să toastăm?
Acum putem vorbi, nu?
Cum te cheamă?
E vreo problemă?
Nu.
Credeam că preferi tăcerea.
Știi?
Îmi place liniștea.
Mult. Totuși, prefer să aflu mai multe despre tine.
Mai multe?
Sigur. De exemplu, tu cânți la pian.
Tare! Eu cânt la chitară.
Sunt într-o trupă cu niște prieteni.
Cântăm muzică rock și funk, dar mai ales country.
Vino să ne vezi! Cântăm într-un bar săptămâna viitoare.
Scuze,
dar ai bere?
Nu-mi place vinul. Mă face...
Ești acasă?
Nu.
Sunt acasă la tine.
Da. Îmi pare rău!
Am făcut o greșeală cumplită.
- Poftim? - Trebuie să pleci. Îmi pare rău.
- Glumești, nu? - Vorbește mai încet!
De ce?
Pentru că am o durere de cap.
Ne mai vedem, bine?
E ciudat, dar, dacă vrei, tac. Nu-ți place country-ul?
A fost o plăcere!
Vecine?
Bună, vecino!
Bună!
- Ai ieșit din casă? - Da.
Pentru prima și ultima oară, te asigur.
Tu cum te simți?
Sunt bine.
Totul e liniștit aici.
Mă bucur să te aud.
Da?
Da.
A fost plăcut ieri, nu?
De mult nu m-am bucurat într-atât să port o discuție cu cineva.
Da. A fost plăcut.
Ai vrea să vii la mine la cină?
Sau să bem ceva?
Problema e că ultimele mele ieșiri la cină nu au decurs tocmai ideal.
- Scuze! A fost o idee stupidă. - Nu! Eu îmi cer scuze!
Scuze! Nu mă pricep...
la asta.
Nu asta e problema.
Doar cred...
că ne e bine așa.
Așa?
Da.
Tu, în apartamentul tău,
eu, aici, în al meu.
Fără presiune și fără să depindem unul de celălalt.
Fără să ne vedem?
Fără să ne vedem.
Îți place să fii singur
și cred că și mie mi-ar prinde bine un timp în singurătate.
Dar...
nu am fi împreună atunci?
Împreună...
dar despărțiți.
Ce spui, vecine?
Crezi că e posibil?
E puțin ciudat.
Da.
Dar cred că e posibil,
vecino.
M-am născut într-un orășel mic, pierdut pe hartă.
Ce oraș?
Trebuie să ajungi cu toate piesele tale în vârful piramidei,
dar neapărat pe culoarea ta.
Cântam mult când eram mică.
Fără încetare. Toată ziua.
Nacho mi-e ca un frate.
Preferi gustul dulce sau sărat?
Beau cafea neagră, fără lapte sau zahăr.
F3!
L-am scufundat?
Lovit și scufundat!
Uite-l! El e Murphy. Îl vezi?
E cel mai bun cowboy din lume.
Bună dimineața, vecino!
Tipul de la masa șase e un idiot.
M-a întrebat dacă spanacul e bio.
Arăt ca un expert în agricultură?
Ce s-a întâmplat?
Soarele e cam puternic azi, nu?
Dacă mă apropii de geamuri, voi face pistrui.
Ascultă! Fă-ți treaba, sau te dau afară!
Am deja destule pe cap. Treci la treabă!
Două brioșe vegane, cu ciocolată și susan.
Scuze! Ești bine?
Da. Azi e ziua voastră norocoasă. Facem un sondaj.
De la 1 la 5, ce notă acordați servirii mele?
Colibri?
Óscar!
Bună! Ce coincidență!
Nu frecventez locul ăsta, știi?
Vrei să iei loc cu mine?
Nu pot.
- De ce nu? - Pentru că aștept pe cineva.
Pe cine?
Pe mine.
Pe mine mă aștepta.
- Pe ea. - Carmen?
Bună, Óscar!
Ce-ar fi să luăm toți trei masa?
Smoothie-ul de spanac, banană și ghimbir e acceptabil.
Apropo, mă uitam peste înscrierile la audiție.
Vor fi peste 200 de candidați.
- Dublu față de anul trecut. - Serios?
- Da. - Fii liniștită! Te vei descurca minunat!
Să vedem dacă ne servește cineva!
Servirea e groaznică aici.
Scuzați! Ne luați comanda, vă rog?
Da! Desigur!
Ce vă pot oferi, doamnelor?
Apă la temperatura camerei, vă rog!
Și ție, Valentina?
Nimic.
Sigur, draga mea? Nu vrei un suc de ananas sau altceva?
- O cafea? Un gin tonic? - Nimic, mulțumesc!
- Adu-i un rooibos! - Poate comanda singură.
Vă rog să vă hotărâți ce vreți!
Chelnerița mea e în pauză și munca se tot adună.
Un rooibos!
- Un rooibos? - Da.
O, nu!
- Ce e? - Mi s-a furat portofelul.
Carmen, e chiar acolo. Îl văd.
Nu, Valentina! Celălalt portofel.
Celălalt portofel? Când l-ai văzut ultima oară?
Pe metrou.
În metrou, mai știi?
Da, mai devreme.
Nu-mi vine să cred!
- Merg la poliție. Ce bătaie de cap! - Așa e.
Óscar, mă duci cu mașina?
Sigur, dar e o secție de poliție foarte aproape.
Nu pot să merg pe jos în starea asta. Încep să amețesc. Hiperventilez.
Haide! Să mergem!
Nu te panica! Te duc.
Nu vii și tu?
Nu! Du-te acasă și exersează!
Nu vreau să-ți mănânc timpul. Sunt 200 de candidați.
Haide! Să mergem!
- Ne vedem altă dată! - Sigur. Ne mai vedem!
Să mergem!
Pe acolo?
M-a ajutat să vin la oraș.
Mi-a găsit cei mai buni profesori.
El m-a descoperit. Lui îi datorez totul.
Nu-i datorezi chiar totul. La urma urmei, cântai dinainte să-l cunoști.
Dar voiam să fiu cântăreață.
Îți poți imagina?
Dacă n-ar fi fost el, n-aș avea audiția asta, Sebas.
Și n-aș urma cariera de pianistă.
Dacă nu sunt selectată? Altceva nu știu să fac.
Nu știu decât să cânt la pian și să fac muncă de chelneriță.
Legat de munca de chelneriță...
Ce?
N-am avut niciodată o chelneriță mai nepricepută ca tine.
Și te compar cu o fostă chelneriță mai leneșă decât îți poți imagina!
Uite! Nu știu prea multe despre muzică,
dar cunosc oamenii.
Am experiență.
Și știu că, în spatele acestui exterior fragil,
se află o luptătoare.
Dar trebuie să crezi tu asta,
nu să aștepți să ți-o spună altcineva!
Nici fostul tău, nici vara ta,
nici măcar eu.
Nu aștepta să ți se spună!
E tot mai bine!
- Așa ți se pare? - Se aude de la o poștă.
Gata pentru azi?
Da.
Primești cereri?
Sigur! Chopin?
Nu.
- Aș vrea să-ți aud cântecul. - Cântecul meu?
Da, cel compus de tine.
A trecut ceva timp de când l-am cântat.
Poate e timpul să-l cânți din nou.
Sună bine.
Continuă!
Murphy nu mai are răbdare.
Oare când va răzbate soarele Prin fereastra mea
Și va alunga cu razele sale Umbrele de pe perna mea?
Oare când mă voi trezi
Fără teama de a dezamăgi?
Doar atunci va fi destul
Să fiu exact așa cum sunt
Știu că într-o zi, curând
Mă voi regăsi dansând
Sub privirile mulțimii
Indiferentă la părerea lumii
Curaj!
Trucul e să tai legumele foarte fin, dar nu trebuie să fie perfect egale.
- Înțelegi? - Da, am înțeles.
Bine. Ești gata pentru sosul béchamel?
Sunt gata!
Trebuie să cântărim totul.
Un singur gram în plus strică rețeta. Ai grijă!
Luăm 50 de grame de unt!
Perfect.
Și 50 de grame de făină.
- Totul e bine? - Da!
Nu știam că-ți place să gătești.
N-am gătit demult, dar n-am uitat.
Acum amestecă totul cu puțin lapte!
Cu lapte?
Da, cu lapte.
Nu ai lapte?
Ba da, am!
Ai avut grijă să se rumenească partea de sus?
Da!
Mi-a ieșit perfect.
Al tău cum e?
Arată bine.
Poftește!
M-ai chemat la cină ca să-ți ceri scuze?
- Bună! - Bună!
- Mă bucur că ai venit. - De ce vorbești așa de încet?
- De ce te-ai îmbrăcat elegant? - Doar m-am pieptănat.
De ce zâmbești? Tu nu zâmbești.
A luat foc ceva? Ai gătit cumva?
Da, desigur.
David, miroși bine. Ce se întâmplă?
Ce-i asta?
Ei bine...
am cunoscut pe cineva.
Minunat, Valentina!
Mă bucur pentru tine!
- E vorba despre un tip, nu? - Da.
Era și timpul! Vino aici!
Ajunge! E prea lungă îmbrățișarea!
Vreau să ți-o prezint.
Unde e?
Aici.
Bună!
Doamne, David! Acum vorbești cu peretele?
- Bună? - E vecina?
Da! Bună!
Bună!
Bună! Sunt Carmen, verișoara...
Nu ne știm numele!
E o plăcere, Carmen! El e Nacho, amicul meu.
- Bună, ce mai faci? - De ce vorbești așa?
- Mereu vorbesc așa. - Ba nu.
Lazane! Arată delicios!
Alea sunt lazane?
Taci!
- Să ne așezăm să mâncăm? - Bună idee!
Cu fața la perete?
Firește! Haide!
Arată grozav. Nu mănânc așa ceva.
- Nu-ți schimba vocea! - N-o fac.
- Vin? - Da! Toarnă!
Așa facem noi. De ce e așa de ciudat?
Haide! Să fim serioși!
E ciudat, sincer.
Chiar dacă e ciudat, pentru noi funcționează.
Nu e nevoie să ne vedem. Pe bune!
Ei bine, cred
că partea frumoasă la o relație e tocmai sentimentul de intimitate.
Să fii cu partenerul, să-i simți pielea, mirosul.
Tu ce părere ai, Nacho?
Da, urma să spun același lucru. Dar e un aspect și mai important.
- Anume? - Contactul vizual.
Când partenerii se cunosc bine, ei se pot înțelege doar din priviri.
- E un romantic! Dar are dreptate. - Nu-i așa?
Voi trebuie să comunicați totul verbal.
Nu există subtext.
Îl verbalizăm. Care e problema?
Ceea ce facem noi e echivalent cu a vorbi cu un străin într-o aplicație.
Deși pare absurd, multe relații încep așa,
fără a-l vedea sau întâlni celălalt.
Dar măcar sunt poze, ca să existe o idee despre fizic.
Da, sunt poze. Dar cum poți să știi că sunt reale?
Trebuie să recunosc că ai dreptate.
Nu sunteți curioși să știți cum arată celălalt?
Nu e nevoie să știm.
Sigur! Stai să te vadă!
Nu începe cu: „frumusețea adevărată e pe dinăuntru!”
Știi, cred că pot să ghicesc cum arăți, Carmen, pe baza vocii tale.
- Serios? - Da!
Și?
Evident, ești înaltă.
Și...
Ai părul scurt și ochii căprui-închis...
- Ce e? - Nimic. Te pricepi la asta.
Continuă, te rog!
Și porți ochelari.
Impresionant!
- M-ai descris perfect. - Așa-i?
Acum e rândul meu.
Dă-i drumul!
Ești de înălțime medie, mai degrabă scund.
Ai...
părul șaten, ochii albaștri
și ești genul de tip care poartă hanorace.
Ce e? E corect?
Da, într-o oarecare măsură.
- Bine. Trebuie să plec. - Mi-a plăcut mult experiența.
E cea mai bună cină mâncată cu cineva dincolo de zid.
Mă bucur de cunoștință, sau ce-o fi.
- Și eu, Carmen. - Și eu.
- Prietenul tău e de treabă. - Nu-i așa?
- Sunt sigură că e urât. - Carmen...
Deci? Ce părere ai?
- Ce? E în regulă. - În regulă? Și mai cum?
David, amândoi ați luat-o razna.
Punct.
Nacho...
Îmi cer scuze! E de la emoții.
Sper că nu și cânți așa!
Mulțumesc!
Nu!
Ăsta nu e Beethoven.
Perfecțiunea muzicii lui Beethoven
stă în ritmul ei,
în metrica ei,
în armoniile echilibrate.
Nu așa se cântă Beethoven!
Muzicienii mei
sunt mai întâi artiști și, abia apoi, membri ai unei orchestre.
Nu invers.
Nu sunt dirijor.
Sunt un artist care dirijează alți artiști.
Atât pentru azi! Mulțumesc!
Mon petit colibrí.
Ce surpriză plăcută!
Bună!
A trebuit să completez niște formulare pentru audiție.
Nu mai e mult.
Mai sunt două zile.
Ai emoții?
Puțin.
Îi vei uimi. O să vezi.
- Când te-am văzut lucrând la cafenea... - M-ai văzut?
Desigur, colibri!
- Vara ta a jucat bine. - Da.
Nu ai motiv să fii jenată.
M-ai mințit doar fiindcă nu ți-am câștigat încrederea.
Vreau să știi că poți conta oricând pe mine.
Legat de orice vrei.
Bună, vecino!
Vecine!
Voi avea un musafir. Vine Óscar.
Óscar?
- Fostul meu iubit. - Da?
Vreau să-i cer părerea. După cum ți-am spus, e un mare dirijor.
Da.
Țin mult la asta.
Te rog, nu spune nimic! Vorbim mai târziu!
Bine.
- Bună! - Bună!
Mersi că ai venit!
Sper să nu-mi fie zgâriată mașina.
E drăguț aici.
Da.
Sincer, îmi place.
Are un anumit...
charme.
Charme?
Dar îi lipsește ceva.
L-ai găsit!
Nu. Originalul s-a pierdut în timpul mutării.
Am fost la toate magazinele de antichități din Paris, până am găsit unul la fel.
Sigur! La toate.
Să începem?
Bine!
Umerii jos!
Relaxează-te!
Așa e mai bine.
Mâinile!
Hopa! Stai o clipă!
Oprește-te, Valentina!
Pari distrasă, mon petit colibrí.
- Să-ți fac un ceai rooibos? - Nu!
Sunt capabilă să-l cânt. Sincer. Nu știu de ce...
Știu că poți cânta mult mai bine.
Am crezut mereu în tine.
Știi asta, da?
Dar, nu știu,
poate e prea mult pentru tine.
Apartamentul, slujba...
Poate ai putea, până la audiție, să te întorci acasă.
Nu.
- Nu. Am mai avut discuția asta, Óscar. - Și uite cum ai ajuns!
Știu cât de bine cânți.
Vreau să te ajut să-ți atingi potențialul.
Valentina,
mi-e dor de tine.
Cred că ar fi mai bine să pleci.
Îmi pare rău! Dacă vrei, cântă altceva!
Ce se aude?
Sunt doar zgomote de pe stradă.
Uneori, vântul le distorsionează
și auzi zgomote când nu te aștepți.
- Ar trebui să pleci. - Scuze! M-am lăsat dus de val.
Mulțumesc pentru ajutor!
- Îmi cer scuze! - Nu! Eu îmi cer scuze.
Bine, dar dacă ai nevoie de ceva...
Știu. Mulțumesc!
De ce ai făcut asta?
„Mon petit colibrí”?
Serios?
- E o poreclă afectuoasă. - Cum ai putut să ieși cu tipul ăla?
- Nu e treaba ta. - Cum îi permiți să-ți vorbească așa?
- De ce ai ascultat! - Aveam de ales?
Da! Să ieși! Eu ți-aș fi dat intimitate.
Deci voiai să fii singură cu el?
- Despre ce vorbești? - Puteai să ne faci cunoștință.
Exact asta-mi mai lipsea! Acum ești gelos pe Óscar.
Crezi că putem avea o relație prin acest zid dacă nu există încredere?
Da.
Adică, nu.
- Stai puțin. Ce... - Uite!
Nu vreau să-mi spună cineva cum să-mi trăiesc viața!
M-am săturat.
M-am săturat!
Nu mai rezist. Habar nu ai cât m-am chinuit
- Vecino... - ...s-ajung aici. Nimeni nu-mi va lua asta!
Nu mă vei controla!
Ți-e clar?
Limpede.
Poți să crezi că prima noastră ceartă a fost dintr-o criză de gelozie?
Nu înțeleg. N-are de ce să nu aibă încredere în mine.
Carmen, mă asculți?
Da! Scuze!
Tocmai vorbeam...
Îți amintești că ți-am zis despre un tip drăguț de la agenție?
Îmi tot trimite mesaje și stabilim o dată ca să ne întâlnim.
Dar e complicat, pentru că, evident, nu putem merge la mine...
iar el împarte apartamentul cu mama lui.
- Cu mama? - Vrei să comparăm relații ciudate?
Nu mai spun nimic.
Hopa! Trebuie să fug.
Ține-mă la curent cu drama ta!
- Ciao! - Pa!
Sebas.
Vreau să te rog ceva. E un moment bun?
Dacă e un moment bun? N-am avut unul din ziua în care m-am născut,
în mai 1960 și ceva.
Ce vrei?
Am nevoie de zi liberă mâine.
Bine. Sigur!
- E în regulă? - Da. E pentru audiție, nu?
Da. Probabil că nu mă vor selecta, dar...
Te vor selecta,
iar când o fac, vei aduce șorțul înapoi și-ți vei lua rămas-bun de la mine.
Sigur te vor alege!
Taci!
Ce e asta?
Vecine?
Te deranjează dacă exersez diseară?
Vecine?
Fă ce vrei!
- Am lucrat toată ziua și... - Nu-mi datorezi nicio explicație.
- Legat de adineauri... - Nu-mi da explicații!
Nu contează.
Să faci ce e necesar!
Nu vrei să vorbim?
Nu e nimic de discutat.
Să știi că de aici aud totul.
Și eu care credeam că avem o relație specială!
- Vecine. - Poți să mă lași în pace, te rog?
Ascultă!
Uneori, lucrurile nu sunt ceea ce par.
N-am fost aici după-amiază.
Nu poți avea încredere în nimeni.
M-am gândit la noi. Relația asta nu are niciun viitor.
A fost doar o idee stupidă.
Până la urmă, chiar a fost mai bine că nu ne-am văzut.
Voi găsi alt apartament.
Asta trebuia să fac de la început.
Ești fenomenală! Puteai să mă avertizezi.
Îmi pare rău.
Îi voi explica eu.
Nu-i nevoie.
De fapt, mă gândesc să mă mut.
Nu pot să cred!
Faci asta mereu, Valentina.
Chiar vrei să fugi de o relație nouă
fiindcă ți-e frică de viitor?
Ce viitor?
Nici măcar nu i-am văzut chipul.
Ce fel de relație avem?
Discutăm unul cu celălalt prin perete. E ridicol.
Mamă...
- Bună! - Bună, amice!
- Bună, mătușă! - Ce s-a întâmplat? Te-am trezit?
Nu. Am avut un coșmar.
Nu-ți face griji! Întoarcem perna și va fi bine.
Relația ta cu vecinul e mai mult decât ce au multe cupluri.
Haide!
Mamă, îi pot cere mătușii să-mi cânte ceva?
Nu, e foarte obosită. Pot să-ți cânt eu.
Nu, mamă! Tu nu știi să cânți.
Mulțumesc, fiule! Ador sinceritatea.
- Bună! - Bună, David!
Bună!
- Nu vă plac ideile mele. - Bună!
- N-o să meargă. - Mie îmi place.
Ca să câștigi, trebuie să ajungi cu piesele în vârf.
- Nu, David? - Ce e?
Nacho vrea să schimbe regulile, dar nu poate.
- Am zis că nu grupăm după culoare. - Așa e.
- Mereu îi iei partea fratelui meu. Uite! - Eu? Nu!
Câștigi cu piesa roșie și un număr impar.
- Nu, nu poți câștiga așa. - Vezi? Am câștigat!
María, e prea complicat.
Bietul de tine! Ți-e prea greu?
Ai trișat!
Ba nu! Așa se joacă Breaking Mind.
N-ai câștigat. Cu număr impar, revii la bază.
De fapt, așa au ajuns sus piesele roșii.
- Ba nu! - David, nu te enerva! Nu știi să pierzi.
- Tu nu știi să pierzi! - Ai trișat.
Întotdeauna vă aliați contra mea!
Bine. S-o luăm de la capăt!
Câte piese roșii are fiecare?
LICHIDARE FINALĂ SE ÎNCHIDE MAGAZINUL
J DE LA JOCURI
Bună dimineața!
- De ce nu mi-ai spus? - Am vrut să-ți spun.
Am reflectat mult la asta. Urma să-ți spun când te simțeai mai bine.
Dar au trecut deja trei ani.
Am putut ține deschis mulțumită redevenței de la Breaking Mind,
dar se vinde tot mai puțin. Nu mai intră nimeni aici.
Cum de ai venit aici?
Cum de? Am venit să te văd.
Evident.
Ai dat-o în bară.
- Cu fata aia. - Nu avea niciun viitor.
- A fost o idee stupidă. - Stai să înțeleg!
Întâlnești o fată care, printr-un miracol, pare drăguță și-ți tolerează atitudinea,
iar tu o lași să-ți scape?
N-am lăsat-o să scape. Ea a ieșit din relație.
Du-te după ea! Nu sta aici!
N-am timp. Trebuie să termin Ultimax.
Dă-l naibii de Ultimax!
Găsește o scuză mai bună, dar nu da vina pe ea!
Da, ți-a fost iubită, dar nu doar ție ți-e dor de ea.
A fost și sora mea.
Voiam s-o duc la altar și să țin un discurs mișto de cumnat.
Dar ea s-a stins,
iar șansa asta s-a dus. María nu mai e.
Trebuie să-ți recuperezi viața
sau să-ți construiești una nouă.
Te pricepi la construit.
Bine. Am auzit destul!
Numărul 142!
Beethoven, te rog!
Vecino!
- Vecino! - Ce cauți aici?
De ce cânți așa? Poți mai bine de-atât!
Așa!
Așa! Enervează-te!
- Cântă cum știm amândoi că poți! - Lasă-mă! Pleacă!
Ce faceți? Nu aveți ce căuta aici.
O clipă, vă rog! E important.
Uite! Ai dreptate!
Sunt cel mai insuportabil om din lume și un mare idiot.
Un idiot care te-a dezamăgit, dar a crezut mereu în tine.
Arată-le cum se cântă Beethoven!
Plec. Nu vă faceți griji!
Foarte bine!
Mulțumesc! Următoarea!
Numărul 143!
Vă rog, faceți loc pentru următorul candidat!
Oare când va răzbate soarele Prin fereastra mea
Și va alunga cu razele sale Umbrele de pe perna mea?
Oare când mă voi trezi
Fără teama de a dezamăgi?
Doar atunci va fi destul
Să fiu exact așa cum sunt
Știu că într-o zi, curând Mă voi regăsi dansând
Sub privirile mulțimii
Indiferentă la părerea lumii
Când soarele va răsări
Eu voi redeveni
Fata cea înflăcărată
Neînfricată-n joacă
Vă rog să plecați!
Acum!
Oare când îmi voi putea privi reflexia
Și să-mi văd puterea, nu nesiguranța?
Oare când voi da iar glas pasiunii
Și nu voi mai fi subjugată imperfecțiunii
Doar atunci va fi destul
Să fac ce vreau și nimic mai mult
Știu că într-o zi, curând Mă voi regăsi dansând
Sub privirile mulțimii
Indiferentă la părerea lumii
Când soarele va răsări
Eu voi redeveni
Fata cea înflăcărată
Neînfricată-n joacă
- Bravo! - Bravo!
Aceea e vara mea!
- Felicitări! A fost uimitor! - A fost minunat!
- Nu cred că juriul va fi de acord, dar... - Ce știu ei?
Sunt doar niște snobi.
Domnișoară?
Sunt sigură că înțelegeți că ne-ați irosit timpul.
Da.
- Și îmi pare foarte rău. - Nu-ți cere scuze!
Dacă nu ești selectată, nu înseamnă că nu ai talent.
Ai enorm de mult talent.
Un amic de-al meu e producător muzical. Mereu caută voci noi.
Iar a ta, draga mea,
e impresionantă.
Nu pot să cred! Să vedem!
- Ia s-o văd! - Las-o!
Colibri?
Óscar.
E în regulă.
Vor fi și alte audiții.
Ba nu.
Nu vor mai fi altele.
Nu e ceea ce îmi doresc, Óscar. Nu e pentru mine.
Vreau să-mi cânt propriile melodii.
Și să dai cu piciorul la toată cariera?
Mi-am pus reputația în joc când te-am recomandat.
Îți mulțumesc pentru tot, Óscar!
Colibri!
Nu sunt colibriul tău. Nu-mi place ceaiul rooibos.
Și, de acum înainte, voi cânta Beethoven cum vreau eu, da?
La revedere, Óscar!
- Trebuie să plec. Vă iubesc! - Fugi!
Și eu trebuie să plec. Trebuie să deschid cafeneaua.
- Da. - Și să găsesc altă chelneriță.
Pa, campionule!
- Pa! - Ne mai vedem, Sebas! Pa!
Deci, mergem?
Carmen?
- Da. - Tu ești Carmen, verișoara?
Tu ești Nacho? De la cina cu lazanele arse?
- A noastră a fost bună. - A noastră era cauciuc ars.
Ce trist!
Mă bucur să te cunosc! De fapt, să te văd.
Da! Și eu.
El e Dani, fiul meu.
- Dani, el e Nacho. - Bună!
- E o plăcere!
Ei bine...
Tocmai mergeam să ne luăm înghețată. Vrei să vii și tu?
Da, mi-ar plăcea. Dacă nu-l deranjează pe Dani.
- E în regulă! - Să mergem!
Să mergem!
- Deci nu ai ochi căprui. - Nu. Și nici nu port ochelari.
- Da. - Dar tu porți hanorace.
Așa e.
Pa!
Vecine?
Bună, vecino!
Bună!
- Voiam să-ți spun... - Așteaptă!
Întâi, vreau să-ți cer scuze.
Bine?
N-am vrut să mă amestec în viața ta. Da, am făcut asta, dar nu e ceea ce crezi.
Sunt capabil să am încredere în oameni. Am încredere în tine.
Mă faci să vreau să ies din casă.
Ești acolo?
Trebuie să-ți pun o întrebare foarte importantă.
Ascult.
Chiar porți întotdeauna cizme de cowboy?
Nu.
De fapt, azi mi-am cumpărat prima pereche, ca să te văd.
Dar aveau doar mărimea 40, iar acum nu mi le mai pot da jos.
Ești bine?
Mai bine ca niciodată.
O s-o fac.
Dă-te la o parte!
Bună!
Oare când va răzbate soarele Prin fereastra mea
Și va alunga cu razele sale Umbrele de pe perna mea?
Oare când mă voi trezi
Fără teama de a dezamăgi?
Doar atunci va fi destul
Să fiu exact așa cum sunt
Știu că într-o zi, curând Mă voi regăsi dansând
Sub privirile mulțimii
Indiferentă la părerea lumii
Când soarele va răsări
Eu voi redeveni
Fata cea înflăcărată
Neînfricată-n joacă
Oare când îmi voi putea privi reflexia
Și să-mi văd puterea, nu nesiguranța?
Oare când voi da iar glas pasiunii
Și nu voi mai fi subjugată imperfecțiunii
Doar atunci va fi destul
Să fac ce vreau și nimic mai mult
Știu că într-o zi, curând Mă voi regăsi dansând
Sub privirile mulțimii
Indiferentă la părerea lumii
Când soarele va răsări
Eu voi redeveni
Fata cea înflăcărată
Neînfricată-n joacă
Subtitrarea: Oana-Meda Pop