Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ТОНКА СТІНА
Не спішіть.
Виглядає не дуже, сестро.
Ти спізнилася на годину.
Треба було купити продукти, завезти одяг у хімчистку,
забрати машину з салону, провести два уроки,
один з них за кермом, тому я кілька разів проїхала на жовте.
Добре, але могла би сказати мені.
Чому ти так нервуєш? Усе під контролем.
Що сталося?
Що ти робиш?
Одна подряпина — і ти й цента не отримаєш.
Сеньйоро, відійдіть, поки хтось не постраждав.
-«Сеньйора»? Геть. Я зроблю це сама. - Ні.
- Слухай сюди. Дай мені. - Відчепися.
Ні!
Ти дурна?
Я нікуди не піду, доки рояль не буде у квартирі.
Тож натискай на важіль.
Дозволите мені працювати?
То що скажеш?
Мило, правда? Дешево й у центрі.
Так, чудово.
Може, це не дуплекс твого колишнього, але ти нарешті незалежна.
Я тобі не казала.
Вгадай, хто просив мій номер.
Пам'ятаєш хлопця з агентства, який...
Непоганий такий. Досить гарний.
Може, він ще замолодий.
Хай там як. До речі, мало не забула.
- Я знайшла тобі роботу. - Роботу?
Один з моїх друзів хворіє. Можеш замінити його.
Ні, мені треба репетирувати.
Прослуховування за три тижні. Немає часу на роботу.
І як же ти платитимеш за квартиру?
Уроками фортепіано?
Валентіно!
- Що? - Робота.
Що за робота?
Не хвилюйся. Для тебе вона ідеальна.
У вас є досвід на кухні?
Ні.
А офіціанткою?
Ні.
Але я швидко вчуся.
І ще трохи розмовляю китайською та німецькою.
Китайською?
Органічний безглютеновий зелений детокс-смузі, будь ласка.
Детокс?
З мангольдом чи селерою?
З мангольдом.
Мій колишній був з таких.
Я знаю, що еліптичний інтеграл неправильний.
Не дивися на мене так.
Знову з котом розмовляєш?
Не забув купити клей?
Девіде, тут треба провітрити.
Ні. Надворі шумно.
Скільки в тебе пар окулярів?
Скільки треба. Бо я дурію, шукаючи їх.
Ти дурієш, треба ж таке!
Ха-ха.
Ну що?
Є новини?
- Були певні рухи. - Правда?
По сусідству. Її знову орендували.
- Хто? - Яка різниця?
Вона й дня не витримає. Побачиш.
Знову? Девіде, це тобі не на користь.
Начо, я чудово почуваюся.
Але хто каже, що вона погана сусідка?
- Статистика. - Ти такий впертий.
Скільки б ти не старався, ти не можеш сидіти тут вічно.
Треба жити далі. Минуло три роки.
- Життя триває. Світ змінюється. - Може, світ помиляється.
Ти стаєш нестерпним. Ти себе чуєш?
Не чую, якщо ти постійно теревениш.
Знаєш, я більше не повернуся. Це кінець.
- Подивимося, хто ще купуватиме тобі їжу. - Ти кажеш це щодня.
Роялті з «Крутиголову» колись закінчаться.
До того я закінчу роботу.
Ага. А якщо нічого не вийде?
Це набагато краще, ніж «Крутиголов». Звісно, спрацює.
Не знаю, друже. Ти все ускладнюєш.
Ніхто не зможе завершити цю гру.
Найцікавіше — старатися, навіть якщо не виходить.
Це найгірше гасло.
Ти думай про інші ігри.
Тобі не пора відкривати магазин?
Девіде.
Що?
Не говори з котом. Це стрьомно.
Лише тоді цього буде достатньо
Просто бути собою і більше ніким
Я знаю, що колись наважуся станцювати
Коли всі дивляться
І хто б там що не говорив
Сонце зійде...
Візьми слухавку.
Привіт, це Кармен.
Ну, насправді, це голосова пошта Кармен.
Я зараз зайнята. Залиште повідомлення. Дякую.
Упевнений, є пояснення,
але я казав, що ти поспішаєш.
Ти не готова жити сама.
А той район? Він не для тебе.
Ти точно не голодна?
Ні. Дякую.
Що ж...
Чай ройбуш. Твій улюблений.
Я не хочу.
Ти якась засмучена.
Ну ж бо.
Гаразд.
Бачиш, тут усе так, як ти залишила.
Завтра тобі привезуть твої речі.
Ні.
Я лишуся на ніч.
Спатиму тут.
Ні.
Ти спиш нагорі. Я — на дивані.
- Оскаре, я... - Я наполягаю.
Дякую.
Та й мені рано вставати та їхати в Париж.
- Можеш спати, скільки хочеш. - Не можу. В мене робота.
Робота?
Так. За роялем.
Я весь день тренуюся.
Скоро прослуховування. Зосередься.
Я дуже зосереджена.
Подзвонити Ґійому?
Ні. Я хочу зробити це сама.
Моїй маленькій колібрі треба політати.
Я так пишаюся цим.
Допоможіть, будь ласка!
Доброго ранку.
Я ваша сусідка зверху.
Я хотіла спитати, чи чули ви щось учора.
Щось дивне.
Багато років тому
стався страшний нещасний випадок.
Чоловік потонув у ванні.
Пам'ятаю, наче це було вчора.
Його труп знесли цими сходами.
Невдовзі
почали лунати
дивні звуки.
Хочете сказати,
що ці звуки це...
Привид!
Єдиний на привида тут схожий сусід,
який носить перуку.
Ні, будь ласка. Тільки не знову.
Агов! Годі!
Досить!
Алло?
Я тебе чую. У тебе є кіт.
Привіт.
Хто ти?
Я твій сусід.
Навіщо ти мене лякаєш?
Між нашими квартирами дуже погана звукоізоляція.
Ця стіна...
порожня.
Усе чутно.
Я хотів усе виправити, але з сусідами неможливо домовитися,
вони надто скупі, не хочуть платити.
Завжди вигадують виправдання.
Слухай, може, вийдемо на сходи й обговоримо це особисто?
Ми в різних будівлях.
Ми навіть не в одному районі, що ускладнює ситуацію.
Те, що квартири дотичні — це будівельна аномалія.
Яка катастрофа.
Річ у тім, що я працюю вдома, і мені потрібна абсолютна тиша.
Абсолютна. Я більше ніде не можу зосередитися.
Але я не галаслива.
Ти граєш на роялі.
Це не шум. Це музика.
Мені це все одно заважає.
Добре.
Я розумію.
Мабуть.
Але мусить бути якийсь вихід.
Наприклад, скласти графік, щоб не заважати одне одному.
Ні.
Я ж сказав, чутно абсолютно все.
Абсолютно.
Що ж нам робити?
Один з нас має піти.
Я?
Я був тут перший.
То ти завжди видаєш страшні звуки,
щоб позбутися тих, хто живе в цій квартирі?
Загалом, так.
Це абсурд.
Поки спрацьовувало.
Боже, він божевільний.
Можливо.
Вибач,
але я багато пережила, щоб тут бути.
Ні,
я не піду.
Побачимо,
сусідко.
Доброго ранку, сусідко!
Як щодо ранкової зарядки?
Серйозно?
Шліфувальна машинка?
КРАМНИЦЯ СЕБАСТЬЯНА БЕРРУҐЕТЕ
Ось чому там так дешево. Вони навіть не просили заставу.
Я думала, що це дивно.
Що це таке? Бридота.
Не знаю. Те, що знайшлося.
Смузі зі шпинатом, огірком і селерою,
і з буряком і чіа, будь ласка.
Зараз принесу.
Так, ми зараз принесемо.
Спробуй зосередитися.
Вибач, Себасе. Я відволікаю її.
- Зосередься, будь ласка. - Так.
Кармен, я так не можу.
Я не можу репетирувати, спати, а прослуховування за два тижні.
Він використовує просту техніку тортур.
Депривація сну.
Не дуже оригінально, але ефектно.
А ти граєш лише на роялі.
Вигадай щось краще.
Не знаю. Я так втомилася.
Слухай, Валентіно.
Ти не для того піднімала рояль, щоб здатися.
- Ні. - І до Оскара не повернешся.
- Або до батьків. - Ні.
Авжеж, ні.
Пора дати відсіч. Використати свою зброю.
Гаразд. Ти перемогла.
Перепрошую? Що ти сказав?
Ти перемогла. Все скінчено.
Прошу, зупини це.
Ти даси мені спокій?
Так.
Можна грати на роялі?
Можеш грати. Просто припини, прошу.
Працюватимемо по черзі.
Я — вранці,
а ти гратимеш на роялі після обіду.
Ні, я мушу тренуватися вранці.
Я працюю після обіду в «ЮСБ».
Це кафе, де готують смузі.
Добре, але мені легше зосередитися вранці.
Добре.
Ранки твої.
Як я й казала.
Треба почекати, Мерфі.
Моя черга.
Одну хвилинку. Мені треба повторити цю частину.
Мені байдуже. Моя черга.
Будь ласка, лише кілька хвилин. Майже вийшло.
Ні, не виходить.
Виходить. зараз.
Скільки не репетируй, ти ніколи не зрозумієш Бетховена.
Перепрошую?
Це не звучить як Бетховен.
Бетховен страждав від смерті матері й батька-тирана,
який хотів зробити з нього другого Моцарта.
Його музика — це крик про свободу.
Нерозділене кохання.
Самотність. Лють.
То ти тепер експерт з класичної музики?
Так, взагалі-то.
Мій тато був звукорежисером.
Я все дитинство слухав класичну музику, і знаю,
що Бетховена так не грають.
Його слухають у записі.
Легко критикувати, коли нічого не вмієш грати.
Я тебе не чую, бо в мене з вух кров іде.
Боже, ти нестерпний!
Чому? Бо я перший, хто каже тобі правду?
У тебе чудова техніка, але ти граєш без душі.
Наче робот.
З усіх моїх знайомих ти — найнестерпніший!
Ти черствий, буркотливий і зарозумілий!
Так ти граєш Бетховена.
Сусіде?
Так?
Думаю,
вранці я трохи переборщила.
Ну, я теж не був чемним.
Це я зайшов надто далеко.
Вибач.
Агов. Мені цікаво,
над чим ти працюєш увесь день?
Я розробляю ігри.
Зараз працюю над новим винаходом. «Ультимакс».
Ульти-що?
«Ультимакс».
Це гра, яка використовує симетрію сфери
для створення паралаксу, щоб змістити сприйняття гравця.
І я не хочу тебе втомлювати.
Вже три роки працюю над нею.
Цілих три роки.
А ти — професійна піаністка?
Хочу стати.
У мене скоро прослуховування.
Якщо проходиш, тебе вчать виступати на концертах.
Я також чув твій спів.
У тебе гарний голос.
Дякую.
Це дурня.
Щось, що я написала хтозна-коли.
Раніше я співала і писала власні пісні.
Але не зараз. Немає часу.
Шкода.
Більше пиши. У тебе добре виходить.
Мій колишній казав мені не дурити і зосередитися на піаніно.
Твій колишній?
Так, мій колишній.
Він диригент оркестру.
Найталановитіший музикант, якого я зустрічала.
Мені пощастило, що він допоміг.
Вибач, я не розумію.
Чому ти не можеш і співати, і грати?
Як казав Оскар:
«Зосередься на одній меті, якщо хочеш досягти вершини».
А ти?
Ти ж рідко виходиш?
Так.
Просто...
Я не вмію спілкуватися з людьми.
З якими людьми?
Не знаю. Звичайними.
З людьми взагалі.
Мені не подобаються соціальні конвенції,
де ти маєш вітатися й посміхатися всім,
коли не хочеш.
І навпаки, говорити ось так,
не бачачи одне одного,
приємно.
Так.
Наче сліпі настроювачі піаніно.
Вони втрачають одне чуття, але це загострює всі інші.
Саме так.
Наприклад, уяви собі вечерю,
де не треба говорити,
а просто сидіти мовчки.
Насолоджуватися їжею, келихом вина.
Як на мене, розмова пригнічує інші почуття
і заважає насолоджуватися...
простими речами.
Саме так.
А ти як виглядаєш?
Ну, якщо хочеш мені сказати.
Я?
Ну, я...
Я високий.
Темне волосся.
У мене борода.
А очі?
Два ока.
Блакитні.
Привіт.
Як звати твого кота?
Його звуть Мерфі.
Мерфі?
Як найкращого ковбоя в світі.
Обожнюю вестерни.
А ти?
Теж.
Вони цікаві.
І знаєш що? Я завжди ношу ковбойські чоботи.
Завжди?
Завжди.
Що, ти не в захваті?
Ну таке.
Доброго ранку, сусідко.
Доброго ранку, сусіде.
Вибач, я тебе розбудила?
Не хвилюйся.
Я не проти.
Доброго ранку!
Доброго. Ти запізнилася, люба.
Мені подобалася назва «Крамниця Себастьяна Берруґете».
Але район став сучасним, і мені була потрібна модна назва.
«ЮСБ». Хай йому грець!
А тепер ми безглютенові, веганські
та ще бозна-які.
Щоразу, коли я згадую
рагу зі свинячого вуха і чорного пудингу, яке готував мій тато,
на очі навертаються сльози.
Його їли, вмочуючи шматки хліба,
то тільки пальчики оближеш.
- Добрий день. - Добрий день.
Добрий день.
Перепрошую.
Боже мій.
У тебе застуда?
Так, вчора застудився. Вибач. Мій ніс забитий.
Чудові.
Твої очі.
Тож що замовлятимеш?
Каву з молоком, будь ласка.
- Просто каву з молоком? - Так.
Не з соєвим або вівсяним молоком, без цукру-сирця?
Так, звичайну каву з молоком.
Люблю прості речі.
Я теж.
Чудово.
- Себасе. - Що?
- Він у ковбойських чоботах. - Хто?
Той хлопець. Ти раніше його бачив?
Ні, але сюди приходить багато диваків.
- Він дивний, так? - Так, дуже дивний.
Він дивак.
Два капучино з мигдальним молоком.
Дякую, але я замовляв полуничний смузі і томатний сік.
Будь ласка.
ПОВЕЧЕРЯЙ ЗІ МНОЮ В ТИШІ... ВУЛ. МАНСЕБОС, 3, 5-Й ПОВЕРХ
- Слухаю. - Давіде, це Начо. Ти мене чуєш?
Так. Звідки ти дзвониш?
З позиченого телефону.
Це якийсь жах. Мою машину відбуксирували.
- І? - Що значить «і»?
Там були всі мої речі. Телефон, картки, ключі, ще й від крамниці.
Що ти від мене хочеш?
Принеси мені грошей на таксі, щоб я забрав машину.
Ні. Начо, я не можу прийти.
Я три роки не виходжу з дому.
Слухай, Давіде. Я відправлю тобі локацію.
- Мені треба йти. - Ні. Я не вийду.
- Дякую. Чекатиму на тебе тут. - Начо, не клади слухавку.
Нарешті. Чого так довго?
- А ти як думаєш? - Гаразд, ходімо.
- Чому ти так одягнений? - Я завжди так одягаюся.
- Ти просто не помічаєш. - Та ні.
- Тож... - Скільки тобі треба?
- Навіщо? - Сам як думаєш? Забрати машину.
Потім розповім.
Нащо тоді поспішати?
Сюди. Гаразд.
Що це?
Ну ж бо, Давіде. Послухай, що вони скажуть.
Добре? Ходімо. Як справи?
Ось і геній.
Ну, Давід теж тут.
Давіде, дуже приємно.
Вітаю. Це Гонсало, керівник відділу продажів.
Я Майте, голова відділу розвитку та управління бізнесом.
Дуже приємно. Що ми тут робимо?
- Твій партнер не пояснив? - Загалом, так.
Ми вважаємо, що «Крутиголов» неймовірний.
Вітаю. Я серйозно.
Ми хочемо купити права на всі ваші іграшки.
Навіщо?
Ти серйозно?
Щоб більше їх продати.
Вони вже продаються у нашому магазині.
Давіде, замовкни і послухай.
Ми візьмемо на себе дистрибуцію вашої нової гри.
Начо розповів на про неї. «Ультимакс».
Треба лише змінити назву.
Так.
Проблема в тому, що вона не лише моя. Та й вона ще не закінчена.
Але вона може бути готова до...
- Вибачте. Мене це не цікавить. Дякую. - Давіде.
Ми говоримо про міжнародну дистрибуцію.
У нас магазини по всьому світу.
Я знаю.
Вони душать маленькі магазини, як у нас.
Слухай, Давіде,
твоя правда,
але вважай це можливістю,
щоб гра захопила дітей у всьому світі.
Це ж добре, так?
Може, якщо ви подивитеся на цифри...
Саме в цьому й проблема.
Вам потрібні лише цифри.
Показники, продажі, цифри. А як же діти?
- Давіде... - Хтось дбає про дітей?
Ваші великі іграшкові мережі — вороги розуму.
Що ви робите?
Лише створюєте монстрів.
- Добре... - Безмозких монстрів.
Це ви винні в психічному відчуженні у нашому суспільстві.
Колись ви зрозумієте.
І ви хочете, щоб я був до цього причетний?
Допоміг одурманити дітей і перетворити їх на зомбі?
Ганьба вам.
Не чіпайте мене!
Що ж...
Привіт.
Тост?
Ми вже можемо говорити?
Як тебе звати?
Щось не так?
Ні.
Я думала, ти любиш тишу.
Розумієш?
Я люблю тишу.
Дуже.
Але хотів би дізнатися про тебе.
Більше?
Авжеж. Наприклад, ти граєш на піаніно.
Круто. Я граю на гітарі.
Я в гурті з друзями.
Граємо рок і фанк, але найчастіше кантрі.
Приходь на наш виступ.
Ми граємо в барі наступного тижня.
Вибач,
а пиво в тебе є?
Не люблю вино. Я від нього...
Ти у себе вдома?
Ні.
Я в тебе вдома.
Так. Вибач.
Я зробила жахливу помилку.
- Що? - Тобі треба піти. Вибач.
- Ти жартуєш? - Тихіше.
Чому?
Бо в мене болить голова.
Побачимося іншим разом.
Я мовчатиму, якщо хочеш, але це трохи дивно.
- Це через кантрі? - Рада знайомству.
Сусіде?
Привіт, сусідко.
Привіт.
- Ти виходив? - Так.
Уперше й востаннє, запевняю тебе.
Як ти?
Добре.
Тут так тихо.
Приємно чути твій голос.
Правда?
Так.
Добре було вчора, правда?
Давно мені не було так приємно з кимось спілкуватися.
Так, було мило.
Хочеш повечеряємо?
Чи вип'ємо?
Останнім часом мені не щастить з побаченнями.
- Вибач. Це була дурна ідея. - Ні, це я маю вибачатися.
Ні, вибач. Просто...
Я не вмію це робити.
Справа не в цьому.
Я просто думаю...
що все й так добре.
Так?
Так.
Ти у своїй квартирі,
я у своїй.
Без тиску й залежності одне від одного.
І не бачачи одне одного?
Не бачачи.
Ти любиш бути один.
І я думаю, це ж потрібно й мені.
Але...
хіба тоді ми будемо разом?
Разом...
але окремо.
Що скажеш, сусіде?
Гадаєш, це можливо?
Трохи дивно.
Так.
Але можливо,
сусідко.
Я з маленького містечка, досить провінційного.
Якого?
Треба покласти всі свої жетони на вершину піраміди,
але тільки на свій колір.
Я багато співала в дитинстві.
Ніколи не зупинялася. Цілий день.
Начо мені як брат.
Ти любиш солодке чи солоне?
Я завжди п'ю чорну каву. Без молока чи цукру.
Ф-3.
Убила?
Влучила й убила!
Дивися. Це Мерфі. Бачиш?
Він найкращий ковбой у світі.
Доброго ранку, сусідко.
Хлопець за шостим столом такий ідіот.
Він спитав, чи шпинат органічний.
Я схожий на аграрного експерта?
Що таке?
Сьогодні сонце дуже пече.
Якщо підійду до вікон, вкриюся ластовинням.
Слухай, зберися, інакше будеш звільнена.
У мене й без того справ купа. Пішла.
Два веганські кекси з шоколадом й кунжутом.
Перепрошую. Усе гаразд?
Так. Сьогодні ваш щасливий день, бо ми проводимо опитування.
За шкалою від одного до п'яти, як би ви оцінили сервіс?
Колібрі?
Оскаре!
Привіт. Який збіг.
Я рідко сюди не приходжу.
Сядеш до мене?
Ні, не можу.
Чому?
У мене тут зустріч.
З ким?
Зі мною.
У нас зустріч.
- З нею. - Кармен.
Оскар.
Приєднуйтеся до мене.
Шпинат, банан та імбирний смузі нормальні.
До речі, я щойно дивився заявки на прослуховування.
Тут понад 200 кандидатів.
- Удвічі більше, ніж торік. - Правда?
Не хвилюйся. Ти всіх уразиш.
Зачекаймо на офіціантів.
Обслуговування тут жахливе.
Перепрошую, можна замовити?
Так, звісно.
Чого бажаєте, сеньйори?
Води. Будь ласка, кімнатної температури.
А ти, Валентіно?
Нічого.
Впевнена, люба? Не хочеш ананасового соку?
- Каву? Джин -тонік? - Ні, нічого.
- Принесіть їй ройбуш. - Вона сама може замовити.
Покваптеся із замовленням.
Моя офіціантка відпочиває, а роботи дедалі більше.
Ройбуш.
- Ройбуш? - Так.
О ні!
- Що таке? - Гаманець украли.
Кармен, ось він. Я його бачу.
Ні, Валентіно, інший гаманець.
Інший?
Де ти його востаннє бачила?
У метро.
Коли ми були в метро, пам'ятаєш?
О, так. Ще тоді.
Повірити не можу.
Треба йти до поліції. Боже, скільки клопотів.
Оскаре. Підвезеш мене?
Так, але за кілька кварталів є поліцейський відділок.
Але я не можу ходити в такому стані.
У голові паморочиться. У мене гіпервентиляція.
Ходімо.
Нічого. Я тебе відвезу.
Ти йдеш?
Ні, йди додому й репетируй.
Не гай час. Там 200 претендентів, Валентіно.
Ходімо.
- Ну, побачимося іншим разом. - Звісно, іншим разом.
Ходімо.
Туди?
Він забрав мене в місто.
Знайшов мені найкращих учителів.
Він мене просунув.
- Я всім завдячую йому. - Не всім.
Ти грала до зустрічі з ним.
Але хотіла бути співачкою.
Уявляєш?
Якби не він, у мене не було б прослуховування, Себасе.
І кар'єри піаністки.
А якщо мене не оберуть? Я більше нічого не вмію.
Я вмію лише грати на піаніно й бути офіціанткою.
Щодо офіціантки...
Що?
Просто ти найгірша офіціантка, яку я бачив.
Хоча колись у мене працювала найлінивіша істота в світі.
Слухай, я небагато знаю про музику,
але знаю людей.
Це приходить з віком.
І я знаю, що попри крихку зовнішність,
ти боєць.
Але ти маєш вірити в себе
і нікого не слухати.
Ні колишнього, ні сестру,
ні навіть мене.
Ніхто не має тобі вказувати.
Щоразу краще.
- Думаєш? - Впевнений.
Ти закінчила?
Так.
Приймаєш замовлення?
Звісно. Шопена?
Ні.
- Я б послухав твою пісню. - Мою?
Так, твою.
Давно я її не грала.
Може, час знову зіграти.
Звучить гарно.
Продовжуй.
Мерфі чекає.
Коли сонце засяє крізь моє вікно
І прожене тіні на моїй подушці?
Коли я прокинуся без страху
Не бути такою, як усі очікують?
Чи буде тоді достатньо
Просто бути собою і більше ніким?
Я знаю, що колись
Я наважуся танцювати
Коли всі дивляться
Що б вони не казали
Зробімо це.
Головне - нарізати овочі дуже дрібно,
але не обов'язково ідеально.
- Ясно? - Так.
Гаразд. Перейдемо до соусу бешамель?
Залюбки.
Головне — це пропорції.
зайвий грам може все зруйнувати.
П'ятдесят грамів масла.
Ідеально.
І 50 грамів борошна.
- Усе добре? - Так.
Ти не казав, що любиш готувати.
Не все пам'ятаю, але це як їзда на велосипеді.
Тепер змішай усе з молоком.
З молоком?
Так, з молоком.
У тебе немає молока?
Є.
Ти увімкнула гриль, щоб була скоринка?
Так.
Ідеально.
Як твій?
Виглядає добре.
Заходь.
Вечеря для вибаченнями?
Привіт. Привіт.
- Я рада, що ти прийшла. - Чому ти так тихо говориш?
- Чому ти так одягнений? - Що? Я лише зачесався.
Чому ти посміхаєшся? Це дивно.
Щось горить? Ти готуєш?
Так, звісно.
Давіде, ти добре пахнеш.
Що відбувається?
Що це?
Я з деким зустрічаюся.
Чудово, Валентіно.
Я така за тебе рада.
- Ти ж маєш на увазі хлопця? - Так.
Як вчасно. Дай обійму.
Годі. Забагато обіймів.
Познайомтеся.
І де вона?
Ось.
Привіт.
Боже, Давіде. Ти вже говориш зі стіною?
- Привіт? - Це сусідка?
Так. Привіт!
Привіт.
Привіт. Я Кармен, кузина...
Без імен.
Радий знайомству, Кармен. Це мій друг Начо.
- Привіт, як справи? - Чому ти так говориш?
- Я завжди так говорю. - Ні.
Лазанья. Смакота.
Це лазанья?
Замовкни.
- Сядемо їсти? - Гарна ідея.
Обличчям до стіни?
Звісно. Сідай.
Виглядає чудово. Я цього не їстиму.
- Говори нормально. - Це мій голос.
- Вина? - Звісно. Наливай.
Ось так. Чому це так дивно?
Будьмо серйозні.
Це дивно, якщо чесно.
Хоч це й дивно, нас це влаштовує.
Нам не потрібно бачитися. Чесно.
Просто я думала,
що прикол стосунків
у відчутті близькості.
Бути з іншою людиною. Торкатися її шкіри. Її запах.
Що скажеш, Начо?
Я хотів те саме сказати.
Але є дещо важливіше.
- Що? - Зоровий контакт.
Коли люди знають одне одного,
вони дивляться в очі й усе ясно буз слів.
- Романтика. Але він має рацію. - Так?
Ви маєте все казати.
Тут немає підтексту.
Ми просто говоримо. В чому проблема?
Те, що ми робимо, не дуже відрізняється від розмови з незнайомцем у додатку.
Хоча це звучить абсурдно, багато стосунків починаються саме так,
не бачачи й не зустрічаючи людину.
Так, але на фото ви бачите, як людина виглядає.
Звісно, фотки є. Але звідки знати, що вони справжні?
Ти маєш рацію.
Хіба вам не цікаво, як виглядає той, за стіною?
Нам не треба знати.
Авжеж. Просто вона тебе не бачила.
І не треба казати, що справжня краса всередині.
Думаю, я знаю, як ти виглядаєш, Кармен,
просто почувши тебе.
- Справді? - Так.
І як?
Ясна річ, ти висока.
У тебе коротке волосся й глибокі карі очі...
- Що? - Нічого. Ти молодець.
Продовжуй.
І ти носиш окуляри.
Я вражена.
- В яблучно. - Так?
Тепер моя черга.
Давай.
Ти середнього зросту, може, трохи нижчий.
І...
каштанове волосся, блакитні очі,
і ти з тих, хто носить худі.
Що? Вгадала щось?
Так, більш-менш.
Гаразд. Маю йти.
Мені дуже сподобалося.
Це найкраща вечеря через стіну.
Рада знайомству, чи що це було.
- Навзаєм. - Навзаєм.
- Класний у тебе друг. - Правда?
- Я певна, що він огидний. - Кармен.
Ну? Що скажеш?
- Що? Добре. - Добре? Що ще?
Девіде, ви обоє збожеволіли.
От і все.
Начо.
Вибачте, я трохи хвилююся.
Сподіваюся, граєте ви краще.
Дякую.
Ні!
Це не Бетховен.
Досконалість музики Бетховена
в її темпі,
її розмірі,
в збалансовані гармонії.
Бетховена не так грають.
Мої музиканти
повинні вважати себе митцями, а вже потім частиною оркестру.
А не навпаки.
Я не диригент.
Я митець, який веде інших митців.
На сьогодні все. Дякую.
Моя маленька колібрі.
Який приємний сюрприз.
Привіт.
Мені треба заповнити документи на прослуховування.
Воно вже скоро.
За два дні.
Хвилюєшся?
Трохи.
Ти їх уразиш. От побачиш.
- Побачивши, як ти працюєш у кафе... - Ти бачив, як я працюю?
Звісно, колібрі.
- Твоя кузина чудово грала. - Так.
Не треба соромитися.
Ти мені брехала, бо я не заслужив на твою довіру.
Знай, ти завжди можеш розраховувати на мене.
Завжди.
Привіт, сусідко.
Сусіде, привіт.
У мене буде гість. Оскар вже їде.
Оскар?
Колишній.
Хочу дізнатися його думку. Я ж казала, він чудовий диригент.
Це дуже важливо для мене.
Будь ласка, не кажи нічого. Поговоримо пізніше.
Добре.
- Привіт. - Привіт.
Дякую, що прийшов.
Сподіваюся, мою машину не подряпають.
Гарно.
Так.
Чесно, класно.
Тут є певний...
шарм.
Шарм?
Але чогось не вистачає.
Ти знайшов!
Взагалі-то, ні.
Мабуть, загубився під час переїзду.
Але в Парижі я обходив усі антикварні крамниці,
доки не знайшов такий же.
Авжеж, усі.
Що ж, почнемо?
Добре.
Вирівняй спину.
Розслабся.
Так краще.
Руки.
Чекай.
Валентіно, припини.
Тебе щось відволікає, моя колібрі.
- Заварити тобі ройбуш? - Ні.
Я можу. Чесно. Я не знаю, чому...
Я знаю, що ти здатна на більше.
Я завжди вірив у тебе.
Ти ж це знаєш?
Але я не знаю,
можливо, це все занадто для тебе.
Квартира, робота...
Може, до прослуховування повернешся додому?
Ні.
Ні. Ми вже про це говорили, Оскаре.
Поглянь на себе.
Я знаю, як добре ти граєш.
Я хочу, щоб ти повністю розкрила свій потенціал.
Валентіно,
я сумую за тобою.
Гадаю, тобі краще піти.
Вибач. Можеш зіграти щось інше.
Що це?
Просто вуличний шум.
Іноді вітер його спотворює.
Чуєш шум, коли його найменше очікуєш.
- Тобі пора йти. - Вибач, я захопився.
Дякую за допомогу.
- Вибач. - Ні, ти вибач.
Добре, але якщо тобі щось треба...
Так. Дякую.
Навіщо він це зробив?
«Моя маленька колібрі»?
Серйозно?
- Це ласкаве прізвисько. - Як ти могла бути з ним?
Це не твоя справа.
А як він з тобою розмовляє!
- Міг не слухати. - У мене був вибір?
Не знаю. Вийшов би. Я б вийшла.
Хотіла побути з ним наодинці?
На що ти натякаєш?
Могла б нас познайомити.
Цього ще не вистачало. Тепер ти заздриш Оскару.
Думаєш, ми можемо мати стосунки через стіну,
не довіряючи одне одному?
Так.
Тобто ні.
- Хвилинку. Що? - Слухай.
Не хочу, щоб хтось казав мені, як жити.
Мені набридло.
Набридло!
Я більше не можу.
Ти не знаєш, як мені було важко.
Я не дам нікому все зруйнувати.
Ти мене не контролюєш.
Ясно?
Ясно, як день.
Можеш повірити, що наша перша сварка була через безглузду заздрість?
Не розумію. У нього немає причин мені не довіряти.
Кармен, ти слухаєш?
Так, вибач.
Я просто говорила з...
Пам'ятаєш, я говорила про хлопця з агентства? Гарненького.
Він мені пише, і ми намагаємося назначити зустріч.
Але це складно, бо ми, ясна річ, не можемо поїхати до мене, а він
живе не один,
а з мамою.
- З мамою? - Знаєш, у кого дивніші стосунки?
Добре.
Мені треба йти.
Тримай мене в курсі своєї драми.
- Чао. - Бувай.
Себасе.
Я хочу попросити про послугу. Зараз хороший час?
Хороший час?
Я не пам'ятаю хороших часів у своєму житті,
хіба що в 1960-му.
Чого ти хочеш?
Мені потрібен вихідний завтра.
Гаразд.
- Гаразд? - Так. Це на прослуховування, так?
Так. Мене, мабуть, не оберуть, але...
Оберуть.
А коли це станеться, принесеш мені фартух
і ми попрощаємося.
Звісно, тебе оберуть.
Тихо.
Що?
Сусіде?
Ти не проти, якщо я порепетирую?
Сусіде?
Роби, що хочеш.
- Я весь день на роботі, і... - Не треба пояснень.
- Якщо це через попередню розмову... - Забудь.
Це не має значення.
Роби, що хочеш.
Не хочеш поговорити?
Нема про що говорити.
Ти знаєш, що я все чую.
Я гадав, між нами було щось особливе.
- Сусіде. - Можеш залишити мене в спокої?
Послухай.
Іноді все не так, як здається.
Мене тут не було вдень.
Але ти нікому не віриш.
Я тут подумала. Ми нікуди не рухаємося.
Насправді, це була дурна ідея.
Зрештою, добре, що ми не бачилися.
Я знайду іншу квартиру,
що я мала б одразу й зробити.
Неймовірно. Могла б мене попередити.
Вибач.
Я поговорю з ним і все поясню.
Не треба.
Власне, я думаю про переїзд.
Повірити не можу.
Ти робиш це щоразу, Валентіно.
Ти справді хочеш втекти від нових стосунків,
бо боїшся майбутнього?
Якого майбутнього?
Я ніколи його не бачила.
Що в нас є?
Ми розмовляємо через стіну. Це смішно.
Мамо...
- Привіт. - Привіт.
- Привіт, тітонько. - Що таке, ми тебе розбудили?
Ні, мені наснився кошмар.
Не хвилюйся. Просто перевернемо подушку.
У вас із сусідом кращі стосунки, ніж у багатьох пар.
Ходімо.
Мамо, може тітонька заспіває мені пісню?
Ні, вона дуже втомилася. Я можу заспівати.
Ні, мамо, ти погана співачка.
Дякую, синку. Люблю твою чесність.
- Привіт. - Привіт, Давіде.
Привіт.
Тобі ніколи не подобаються мої ідеї.
- Агов. - Це не спрацює.
Та класно.
Але щоб виграти, треба підняти всі свої жетони.
- Так, Давіде? - Що сталося?
Начо хоче змінити правила, але не може.
- Ми не матимемо кольорових груп. - Правда.
- Ти завжди на боці мого брата. Дивіться! - Я? Ні.
Якщо зверху червоний і непарний, ти виграв.
- Ні, так не виграєш. - Бачиш? Я перемогла!
Маріє, це занадто складно.
Бідолашний, занадто складно для тебе?
Це махлярство!
Ні, так працює «Крутиголов».
Ти не перемогла. З непарним числом ти повертаєшся.
Ні, повернувшись, усі червоні пройшли.
Ні, не пройшли.
Давіде, не сердься. Ти невдаха.
- Ти невдаха. - Ти махлюєш.
Ви завжди проти мене.
Добре, почнемо знову.
Скільки червоних у кожного?
ФІНАЛЬНИЙ РОЗПРОДАЖ ЗАКРИТТЯ МАГАЗИНУ
«І» ДЛЯ ІГР
Доброго ранку.
- Чому ти мені не сказав? - Я хотів.
Я багато про це думав.
Хотів сказати, коли тобі стане краще.
Але минуло три роки.
Магазин був відкритим завдяки роялті від «Крутиголов»,
але він продається все менше.
Сюди майже ніхто не заходить.
А що ти тут робиш?
Що я роблю? Я прийшов до тебе.
Так, звісно.
Ти облажався.
- Ти облажався з тією дівчиною. - Між нами нічого не було.
Це була дурна ідея.
Я правильно зрозумів?
Ти зустрічаєш дівчину,
яка дивом здається милою і може терпіти твоє паршиве ставлення,
а ти дозволяєш їй піти?
Це не я відпустив її. Вона сама пішла.
То йди за нею. Не сиди тут.
У мене немає часу. Мені треба закінчити «Ультимакс».
До біса «Ультимакс».
Давіде, знайди краще виправдання, але не звинувачуй її.
Знаю, що вона була твоєю дівчиною, але теж за нею сумую.
Це ж моя сестра.
Я збирався провести її до вівтаря і виголосити промову.
Але її немає.
Усе це зникло.
Марія пішла.
Ти маєш повернути своє життя.
Або побудувати нове життя.
Ти вмієш будувати.
Добре. Досить.
Номер 142?
Бетховен, будь ласка.
Сусідко.
- Сусідко. - Що ти тут робиш?
Чому ти так граєш? Ти можеш краще.
Ось так.
Саме так. Розлютись.
- Грай так, як насправді вмієш. - Залиш мене. Іди геть.
Що ви робите? Вам не можна тут бути.
Хвилинку. Це важливо.
Слухай, ти маєш рацію.
Я найнестерпніша людина у світі і повний дурень.
Дурень, який підвів тебе, але не переставав вірити в тебе.
Покажи їм, як грати Бетховена.
Я йду. Не хвилюйтеся.
Дуже добре.
Дякую. Наступний.
Номер 143.
Будь ласка, уступіть місце наступному учаснику.
Коли сонце засяє крізь моє вікно
І прожене тіні на моїй подушці?
Коли я прокинуся без страху?
Не бути такою, як усі очікують?
Лише тоді цього буде достатньо
Просто бути собою і більше нічим
Я знаю, що колись наважуся станцювати
Посеред натовпу
І хто б там що не говорив
Сонце зійде
Я знову знайду себе
Дівчину, якою я була
Яка не боїться гратися
Будь ласка, йдіть.
Ходімо.
Коли я зможу подивитися в дзеркало
І побачити мої сильні сторони, а не невпевненість?
Коли я знову прислухаюся до свого серця?
Коли я перестану думати про помилки?
Лише тоді цього буде достатньо
Робити, що хочу, і більше нічого
Я знаю, що колись наважуся станцювати
Посеред натовпу
І хто б там що не говорив
Сонце зійде
Я знову знайду себе
Дівчину, якою я була
Яка не боїться гратися
- Браво! - Браво!
Це моя сестра!
- Вітаю, сестро. Це було неймовірно. - Чудово, люба.
- Навряд чи судді погодяться, але... - Що вони знають?
Купка снобів.
Пані.
Упевнена, ви розумієте, що витратили наш час.
Так.
- І мені дуже шкода. - Не вибачайтеся.
Те, що ви не пройшли, не означає, що ви не талановита.
Навпаки. Дуже.
Мій друг — музичний продюсер. Він завжди шукає нові голоси.
А ваш, люба,
вражає.
Повірити не можу. Подивимося.
- Покажи. - Відчепися.
Колібрі.
Оскаре.
Усе гаразд.
Будуть інші прослуховування.
Ні.
Інших прослуховувань не буде.
Я не цього хочу, Оскаре. Це не для мене.
Зараз я хочу співати власні пісні.
І викинути всю кар'єру на смітник?
Я ризикнув своєю репутацію, рекомендуючи тебе.
Дякую за все, Оскаре.
Колібрі.
Я не твоя колібрі.
Я не люблю ройбуш.
Відтепер я гратиму Бетховена, як захочу.
Прощавай, Оскаре.
- Мені треба йти. Я так вас люблю. - Біжи.
Мені теж треба йти. Треба відкрити кафе.
- Так. - І знайти іншу офіціантку.
Чемпіоне.
- Бувай. - До зустрічі, Себасе. Бувай.
Ну так що, їдемо?
Кармен?
- Так. - Ти ж Кармен, сестра?
Начо? З вечері зі згорівшою лазаньєю?
- Ну, наша була смачною. - Моя була наче гума.
Ого.
Радий познайомитися. Точніше, побачити.
Навзаєм.
Це Дані, мій син.
- Дані, це Начо. - Як справи?
- Привіт. - Дуже приємно.
Ну...
Ми збиралися по морозиво. Хочеш приєднатися?
З радістю. Якщо Дані не проти, звісно.
- Авжеж. - Ходімо.
Ходімо.
- Отже, у тебе не карі очі. - Ні. І я без окулярів.
- Так. - Але ти носиш худі.
Винен.
Бувайте!
Сусіде?
Вітаю, сусідко.
Привіт.
- Я хотіла тобі сказати... - Чекай.
По-перше, я хочу вибачитися.
Добре?
Я не хотіла втручатися.
Хотів. Але не так, як ти думаєш.
Я вмію довіряти людям.
Я довіряю тобі.
Завдяки тобі я хочу вийти з квартири.
Що?
У мене є важливе прохання.
Яке?
Ти правда завжди носиш ковбойські чоботи?
Ні.
Власне, сьогодні я купив першу пару, щоб прийти до тебе.
Але в них був лише 40-й розмір, і тепер я не можу їх зняти.
Ти в порядку?
Краще, ніж будь-коли.
Я це зроблю.
Відійди.
Привіт.
Коли сонце засяє крізь моє вікно
І прожене тіні на моїй подушці?
Коли я прокинуся без страху
Не бути такою, як усі очікують?
Лише тоді буде достатньо
Просто бути собою і більше ніким
Я знаю, що колись я наважуся танцювати
Коли всі дивляться
Що б вони не казали
Сонце зійде
Я знову знайду себе
Такою ж дівчиною, якою я була
Яка не боїться грати
Коли я зможу подивитися в дзеркало
І побачити свою силу, а не невпевненість?
Коли я знову піду за своїм серцем?
Коли перестану думати про помилки?
Лише тоді цього буде достатньо
Робити, що хочу, і більше нічого
Я знаю, що колись я наважуся танцювати
Коли всі дивляться
Що б вони не казали
Сонце зійде
Я знову знайду себе
Такою ж дівчиною, якою я була
Яка не боїться грати
Переклад субтитрів: Антон Мазур