Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jak se dnes máte?
Dobře, pane. A vy?
Dobře. Posaďte se.
Vlastní jméno
je obecné pojmenování osoby, místa,
- nebo? - Věcí!
- Hromadné? - Podstatné jméno!
Podstatné jméno.
A abstraktní?
Podstatné jméno!
Promiň.
Proč tancuje jako holka?
Někdy zavřu oči a představím si sám sebe na jevišti.
Bylo mi pět let, když jsem objevil balet.
Balet není v Nigérii akceptován.
Lidé si myslí, že není pro kluky.
Jen klid, zpomal.
Já je ale neposlouchám, jen pokračuji v tanci.
...hlavy a dolů! Všichni společně dolů.
Dokud to nebude konstantní, nezačneme.
Šest, pět a šest, a sedm a jdeme.
Je to můj sen a já si za ním půjdu.
...a dva a tři a čtyři.
Dobrý den, paní Maduová.
Chtěli bychom mluvit o vašem synovi Anthonym.
Viděli jsme ho na Instagramu a ve zprávách.
Bylo úžasné vidět, jak se to video stalo virálním.
Vidíte tu vášeň. Úplně z toho čiší.
Pro mě je to ten oheň v břiše.
Je po tom opravdu hladový, že?
Má tolik syrového talentu, který tady na naší škole hledáme.
- Musíte na něj být hrdá. - To jsem.
Je to vzrušující, ale i trochu děsivé,
když přemýšlíte o svém malém chlapci tak daleko od domova.
- Jak dlouho tam budeš? - Nevím.
Zlatíčko, uklidni se.
Jen klid, zvládneme to.
Třesou se mi ruce, otevři to.
- Ach! - Je to tam?
Ano.
Je to tam!
Hurá! Díky Bohu!
Tohle je moje obočí? Vypadá směšně.
Podívej, jaký máš krásný úsměv.
Tlustý. Jsem tlustý.
Máš plné tváře.
- A tohle se mi líbí. - Nezletilý student.
Student Madu Mmesoma Anthony.
Chisomovi budeš chybět.
Tvému bratrovi bude smutno.
Vau.
Sešli jsme se zde ve jménu Otce, Syna i ducha svatého.
Amen.
Vykupiteli, tobě děkujeme. Tebe uctíváme.
Sláva tvému jménu.
Otče, tobě děkujeme za to,
co jsi pro nás udělal.
- Překvapil jsi nás dobrými zprávami. - Ano, Pane.
- Ctíme tvé jméno. - Amen.
- Sláva budiž tobě. - Amen.
- Modlíme se k tobě. - Amen.
- Ve jménu Krista. - Amen.
Díky Bohu za vše, co učinil.
Takhle...
to můžeš utáhnout víc. Nebo uvolnit.
Jednoho dne můj syn začal tančit.
Říkal jsem si, že to je jen koníček, nic z toho nebude.
Jak ale plynul čas, začal jsem chápat, že to je něco,
co je nutné hýčkat, přijmout a ocenit.
Bohužel místo, kde Anthony cvičil, nebylo bezpečné.
Bylo to nebezpečné místo.
Stáhli jsme ho odtamtud.
Jsem vděčný Bohu, že nám dal příležitost tam být.
Vezmeš tenhle a tady tuhle matici povolíš.
Tohle použiješ.
Vážně?
Chisome.
Co se děje?
Nemluvíš se mnou.
Cítím, jak to ten mladší prožívá,
jsou totiž jako dvojčata.
Vždycky spolu.
Teď, když odjíždí, nevím, co bude.
Jsem šťastná, že pojede,
ale chápu i toho mladšího.
Nemůžu uvěřit, že se budu vzdělávat v Anglii
celých sedm let.
Je to velká příležitost.
Tohle jsou moje kulichy, tak jim říkají.
A ano.
Jsem rád, že opouštím školu,
kvůli šikaně a tak.
Aspoň tohle skončí.
Mámě budu chybět úplně nejvíc.
Jsme si velmi blízcí, takže...
tak.
Vše si říkáme.
A také bratrovi.
Někdy se hádáme,
ale občas si spolu povídáme, takže...
Pneumatika je prasklá.
Když budou peníze, vyměň ji.
Když budou, tak ano.
Když budou peníze, vyměním ji.
Ale peníze nejsou.
Jak se mají děti?
- Mají se dobře. - To je dobře.
Můj syn dostal stipendium.
V zahraničí?
- Dostal stipendium v zahraničí. - Kdo ho tam vezme?
- Bůh a bílý muž. - Bílý muž?
A to jen kvůli tancování?
Ano.
Děkuji bohu.
Dobře. Díky vám, pane.
To samé, jako vždy.
- Stejné afro jako vždycky. - Dobře.
Zdálo se mi, že jsem zemřel.
Přemýšlel jsem, že když umřu, kdo mě pohřbí?
Kdo mě odveze domů?
Ale protože mám dobré zprávy o synovi,
kdybych umřel, umřu spokojený.
Už žádný strach.
Slibuji své rodině a mámě...
Nikdy je nezklamu.
Protože je to bezva kluk.
Pojď, plácneme si.
Protože je to bezva kluk.
A všichni to víme.
Hip, hip, hip, hurá!
Ne, musíš počkat!
Věděla jsem, že tohle přijde, když umřel můj táta.
Měla jsem vidění a splnilo se to.
Ten den tady tancoval.
Tančil tanec na pohřbu mého otce.
A proto říkám „J“!
J!
- E! - E!
- Ž! - Ž!
- Í! - Í!
- Šťastnou cestu. - Ano.
Š!
Ježíš!
- Jen si vem. - Mmesomo, to mně...
...budeš chybět, mámě chybět nebudeš.
Můj chlapeček mi bude chybět.
Jez.
Všechny ty trable, co Mmesoma...
Pohlaď mi břicho!
- Díky mami, díky. - Mějte se.
- Zatím.
Podívej se na mě.
Jdi do postele.
Ráno brzy odjíždíme.
Dobrou noc.
Tvá poslední noc tady.
Neřekneš mi dobrou?
Dobrou noc, mami.
Dobrou noc a sladké sny.
Dobře.
Víš, že dnes je poslední den, kdy takhle sedíme?
Za chvíli odjedeš na letiště.
Budeš mi moc chybět.
Ale jsem za tebe šťastná.
Jsem moc šťastná, synáčku.
Díky, že mohu být díky tobě hrdá.
Jediná věc, kterou chci, je, aby sis pamatoval,
co tam jedeš dělat.
Pamatuj, co chceš dokázat. Nezapomeň, odkud pocházíš.
- Budeš mi chybět. - Ty mě taky.
Budeš chybět sourozencům.
- Oni mě taky. - Tátovi budeš scházet.
- Anthony! - Mami!!
Jdeme, je čas.
Pojďme.
Někdo by měl zhasnout.
Pořádně zamkni dveře.
Anthony jede na letiště!
Šťastnou cestu, dobře? Chovej se slušně, ano?
- Dobře. - Ahoj.
Ahoj.
Nezapomeň na svou mámu.
Můj chlapečku.
Budeš mi moc chybět, chlapče.
Vše musíme upravovat ručně.
Mějte prosím strpení. Jde to pomalu, ale děláme, co můžeme.
Miluje tě. Nepřišla jsi o něj.
Slyšíš? Neztratil se.
- Jen odcestoval. - Jsem v pořádku.
Neměj obavy. Jak přistane, zavolá.
Dobře?
Dámy a pánové, přední dveře jsou zavřené
a letadlo se připravuje k odletu.
Ahoj.
Chybí ti bratr?
Neboj.
Až přistanou, zavolá.
Vy, co již dále nepokračujete, vítejte ve Spojeném království
na londýnském letišti Heathrow.
BALETNÍ ŠKOLA ELMHURST
Vyzkoušeli jsme 527 mladých lidí na pozici v Elmhurstu.
DOKAŽTE VZKVÉTEJTE PŘEKROČTE VYNIKEJTE
Za každým, kdo tady teď sedí,
stojí ve frontě deset dalších, kteří by tu chtěli být místo vás.
Jen vám chci tedy připomenout,
jak úžasné je, že tu jste.
Zatleskejme tedy našim novým studentům.
Mnesomo!
- Ahoj mami, dobré odpoledne. - Synku!
- Jak se máš? - Dobře.
- Jsi teď ve škole? - Ano.
Chlapečku!
To je tvůj pokoj?
- Mami, podívej na tu postel. - Kluk z Londýna!
- Můj stůl. - Máš hezký dům.
Díky.
- Už jsi jedl? - Ano mami.
- Vše v pořádku? - Ano.
Zavolám zase večer.
- Zavolej, popovídáme si, dobře? - Dobře.
- - Ahoj, drahoušku. - Ahoj
Budu žít se spoustou dětí které jsem nikdy předtím nepoznal.
A ano,
mám trochu strach, že nezapadnu.
A jedeme.
Pomalu ven z kruhu.
Dva, trochu rychleji.
Tři, čtyři. Ukažte pěkné allongé.
A čtyři.
Když to bude bolet, přestaň.
Když ve svalech cítíte teplo,
je to správný pocit.
Když to začne pálit, to není dobře.
Tlač nahoru.
Přestaň, pokud cítíš, že to moc bolí.
Chceš si zahrát?
Ne.
- Jsi si jistý? - Ano.
Pět. Relevé.
Druhá strana.
Trochu ti omezím pohyb v bocích.
Tak. Takhle je budeš držet tam, kde musí být.
Cítíš, že je to pevnější?
Ano? Výborně.
Musíš zapojit svaly, aby to dělaly samy.
Neboj se, už za tebou nejsem.
Zpevnit střed těla, hoši!
Správně.
Ještě jednou la seconde!
Dobře.
Anthony.
Pojď sem na minutku.
Takže když se to učíme manipulovat,
stává se, že to dobře opravíš,
ale pak se přestaneš soustředit
a vrátíš se do toho.
Musíš v tom vydržet.
Chce to hodně síly.
Dobře?
Nesmíte dělat chyby.
Jestli myslíte, že je to těžké, počkejte na letní trénink,
kde budeme dělat složitější věci.
Bude to mnohem intenzivnější.
Říká se, že spousta lidí to nezvládne.
Co když je to pravda?
Když si vzpomenu, jak mě léta šikanovali,
cítím se moc špatně.
A nechovám se pak k lidem tak, jak bych měl.
Cítil jsem se... Chci jenom být sám.
Prostě tak.
Moje mysl mi říká, že občas...
že všechno bude v pořádku.
Ahoj mami, dobrý večer.
Ahoj zlatíčko. Jak se máš?
Cítíš se dobře?
Ano.
Dobře.
Víš, co jsme si řekli. Buď hodný, dobře?
Pamatuješ?
- Něco jsi mi slíbil, že? - Ano.
Nezapomínej, odkud jsi, dobře?
Dobře.
Ráno, než vyrazíš, se pomodli, dobře?
Ano.
Také se tady za tebe modlíme.
Dobře.
- Nezapomeň, dobře? - Ano mami.
Pojď pozdravit Anthonyho.
Ahoj.
Vypadáte jako...
Kde jsi teď?
- Doma. - Cože?
Mluvíš jako starý oyinbo.
- Já... - Mluvíš se svojí matkou, prosím.
VOLÁNÍ NETVORA
- Pořád vybarvuješ? - Ano.
Ukaž.
Tenhle chlápek je en pointe.
- No fakt. - Černé boty.
Jen první póza.
Aha, to jako jsou všechny pozice?
Ano. Tohle je sissonne.
Kdes to vzal?
- Byl to dárek. - Vau.
- To je fakt dobrý. - To jo.
Dobrou.
Je Bob Marley z Nigérie?
Bob Marley? Myslím, že jo.
Mám Boba Marleyho rád.
- Jo? - Jo.
- Dobrou. - Dobrou.
Dobrou, Same.
Pět, šest, sedm, jdeme.
To byla sranda.
Můžeš nás naučit nigerijsky?
- Jak? - Jako pár slov.
Jak řekneš „ahoj“ nigerijsky?
- Ahoj. - Ahoj.
- Jo, je to stejné. - Jako úplně?
Jo.
Podívejte na Sama. Poslal jsem to mámě.
Jen tak jsi mě vyfotil?
Já mámě poslal tohle.
Takže Anthony,
když tobě nebo Bertovi přihraju, vystřelíš.
Víš, jak kopat do míče?
Přesně.
Hezky, Anthony.
Běž!
Dobrý.
Jako většina Evropy,
pozdní Anglo-sasové našli způsob,
jak využít sílu elementů...
vody a ohně.
Pokud jste byli podezřelí ze zločinu,
podrobili vás rituálnímu,
bolestivému a nebezpečnému testu,
takzvanému ordálu.
- Jak dlouho... - Ne!
Ne!
Pak se budeme věnovat zločinu a trestu
v období renesance trvajícím 200 let,
od roku 1500 do roku 1700.
Pak se podíváme do 18. a 19. století.
Nakonec probereme zločin a trest v moderní Británii.
Můžete si udělat poznámku?
Nevidím, co je na té tabuli.
...tyto éry ve vaší knize.
Ne, ne tohle.
Nízký demi plie. Jedna a dvě.
Protáhnout tři a čtyři.
A pět, šest.
Sedm a osm.
Nahoru. Raz, dva.
Níž. Tři, čtyři.
Dégagé a la seconde. Šest.
Níž. Sedm, osm.
Dobře. Tendu.
Díky.
Otevři oči, Anthony.
Tvoje oči jsou moc důležité.
Je lepší...
Moje oči mě bolí.
- Co prosím? - Moje oči bolí.
- Tvoje oči tě bolí? - Ano.
Dobře. To mě mrzí.
- Máš to tak celé ráno? - Ano.
- Dobře. Spal jsi v noci dobře? - Ano.
Kdy jsi přiletěl do země?
- Víš, kdy jsi přistál... - Před dvěma týdny.
- Dva týdny? Dobře. - Ano, dva týdny.
Možná si stále zvykáš
na jinou zemi a jiné klima,
jiný vzduch, jídlo a tak.
To se může stát.
Jestli chceš, můžeme navštívit zdravotní centrum,
dobře?
Dobře, borče.
Díky všem.
- Cítíš se dobře? Uvolni se. - Dobře.
Můžeš přečíst nejmenší písmena, která vidíš?
K, R, N?
Dokázal bys přečíst ty další pod tím?
- Ne, to ne. - Dobře.
To je v pořádku.
Bude z toho vycházet trochu světla.
Tak, narovnej na chvilku hlavu. To je ta těžší část.
Drž hlavu rovně. Jde ti to skvěle. Dobře.
Výborně.
Někdy jsi se nakazil
bakterií, které říkáme toxoplazmóza,
která ovlivnila sítnici tvých očí.
Těžko říct, kdy to bylo.
Mohlo to být krátce před nebo po narození.
Sítnice funguje trochu jako fotoaparát,
jako film ve fotoaparátu nebo čip.
Je to to, co vytváří ze světla informaci.
Pravé.
Tvé oči jsou moc důležité.
- Díky. - Díky, nashle.
Nashle. Prosím?
Poslali ho k místnímu očaři
a ta vada je dlouhodobá.
Prakticky nevidí na pravé oko,
takže ho poslali ke specialistovi.
Zatím k němu přiřadíme učitelku, Judith,
které s ním bude pracovat na individuální bázi.
A máme také psycholožku,
kdyby potřeboval.
A co je špatně? Co způsobilo ty jizvy tam?
Když fotili...
vyfotili obrázek,
jako zezadu,
jako zezadu mého oka.
No.
- Neměj strach, bude to v pořádku, dobře? - Dobře.
Já nevím, asi mě to bude občas trápit.
Doufám, že nemáš strach.
Mám.
Proč?
Protože může dojít na to, že nebudu moc tancovat.
- To myslíš vážně? - Ano.
Možná...
Bojím se, že...
že to ovlivní mojí schopnost tančit.
Ach, můj bože.
- Neměj strach, to zvládneš. - Dobře.
Není nic, co by Bůh nedokázal.
Nedopustí, aby to oko bylo překážkou v tvé budoucnosti.
Můžu si za to sám.
Jsem potichu, když jsem smutný. Nerad s kýmkoliv mluvím.
Když to začalo, neřekl jsem jí to.
Co když s tím nepůjde co dělat?
Co když nebudu moci tancovat?
Trápí mě to, protože mě pošlou zpátky do Nigérie.
Dobře, nahoru.
Tak, natáhni nohu kupředu.
A ano, nahoru, drž střed zpevněný.
Když...
se takhle otočím...
Jasně.
...ovlivňuje to mé oči a...
Aha, dobře, rozumím.
Jde ale o to, že se nechceme roztočit, že?
- Ano. - Chceme se otočit na rovnovážném bodu.
Musím pracovat velmi tvrdě,
abych byl tam, kde jsou ostatní.
Mám dvě sestry, obě starší.
To je fajn.
Mám je ráda, ale jedna z nich je fakt nesnesitelná.
Je, no,
je fajn, ale znáš to.
Mému bratrovi je 11.
- Takže jste si blízcí. - Ani ne.
Moc si nerozumíme.
Ale se sestrou si rozumíte?
Jo, to jo.
Kdo je tvůj spolubydlící?
- Samuel. - Samuel.
Je s ním celkem sranda.
Občas v noci je tak nějak...
- Podívej na ta graffiti. - To je hustý.
Vau. Je to jak Želvy ninja.
- Podívej támhleta! - Sakra.
Bojím se výšek.
- Hele támhle. - Kde?
Támhleta je fakt divná.
Tak a tak...
Same, co je tohle?
„Vše co vidíme nebo vnímáme,
je jen sen v jiném snu.“
Moc mi chybí rodina.
Co tvoje máma opravdu chtěla a tak?
Chtěla, abych tančil.
Takže je tvůj největší podporovatel?
Podporovala mě opravdu hodně.
Umoren, Omoami, Omaren.
Můžeš vytáhnout hlavu...
Můžeš vytáhnout hlavu ze své...
Jak moc máš rád svou matku?
Na stupnici 0 až 100? 100.
Ten samý den jsem dělal tohle
a pan Grundy se ptal, jestli hraju v nějaké skupině.
A já, že ne.
Neměl jsem v Nigérii přátele,
tak jsem se soustředil na tanec.
Lidé si ze mě ale dělali legraci.
Jak ses cítil, když tě začali pošťuchovat?
Když se na to vzpomenu,
říkám si,
že Anthony tehdy je jiný než Anthony dnes.
- Je to jako v řeckém stylu, že? - Jo.
- Prastaré. - Ano.
Představte si, jaké je to být ve svatebním dortu.
Je to jako Karlíkova továrna na čokoládu.
No jasně.
Sedm, pět, devět, a?
79528
Labutí jezero.
Louskáček.
Pět, čtyři,
tři, dva...
Můj bože.
- Ne. - To je bezva.
Ne, fakt se bojím.
Ne.
- Zase stoupáme. - Hlavně netočit.
Netočit.
Musím dolů. Ne, fakt musím dolů.
Musím dolů. Ne!
Ty si nečešeš vlasy?
Jsi v pohodě?
- Ano. - Co se děje?
Ne, je to jen vzadu na hlavě, jakoby...
- Zašmodrchané? - Jo.
- Vau. - Pojď , půjdeme na jeviště.
Takže když jsi ve škole a cvičíš
a učitelé ti říkají, aby ses díval na to, kam to vede,
představ si tohle.
- Dobře? Představ si tohle. - Dobře.
Jak se stanu někým takovým, jako jsi ty?
Jako já? No...
Chtěl bych být primabalerína.
Všichni toho budete schopni dosáhnout tvrdou prací,
odhodláním, vášní.
Pokud vám ale mohu poradit,
buďte tím, kým doopravdy jste. Dobře?
Protože každý z vás je výjimečný.
Takže buďte individualitou,
předveďte to svým účinkováním
a řekněte svůj příběh publiku,
které přišlo na představení kvůli vám.
Výborně. Velmi pěkné.
Tak nějak to z tebe vychází přirozeně.
Nepotřebuješ se moc soustředit
- na choreografii, že? - Ano.
Probírali jste improvizaci?
- Ano. - Takže to znáš.
Ta závěrečná část byla improvizace.
- To je opravdu náročné. - Ano.
- Zajímá mě, jestli máš nějaký příběh?
Ne, to ani ne,
ale moje sestra ráda hraje na hudební nástroje, takže tak.
Možná i když si to neuvědomuje, může to být,
pro tebe konkrétně,
může to být vztah k tvé sestře.
A to je to, co my vnímáme,
protože já vidím něco v tom, co děláš.
Je to představivost, míhavá forma,
nevím, obrazy v tvé hlavě, které promítáš tancem.
Dobrým příběhem pro tebe může
být něco z domova, co prociťuješ tancem.
Uvažuj o tom pro příště.
Zdůrazni svůj příběh
a to ti pomůže udržet si sebe sama
od začátku až do konce.
- Dobře. - Dobře?
Víš, co budeš dělat o Vánocích?
Zůstanu ve Spojeném království.
Přál bych si vrátit se do Nigérie.
Neměli jsme ale dost peněz na vízum,
letenku a tak.
Vsadím se, že se ti stýská po mámě.
Vážně, je to opravdu hodně těžké.
- Těžší, než si dovedeš představit. - To jo.
- Ahoj. - Ahoj. Budeš mi chybět.
- Ty mě taky. - Jo.
Vnímám Anthonyho jako světlo naší rodiny.
Chybí mi tak moc, že občas zapomenu, že tu není.
Dobré ráno. Šťastný Nový rok.
Jak jsi tam prožil Vánoce? Byla to sranda?
- Byla to nuda. Takový... - No.
Sklapni!
- Stýská se ti po domově? - Jo.
Byl jsi u očaře?
Asi později navštívím druhého.
Haló? Mmesomo?
- Jak se máš? - Ahoj, tati.
Máš suché rty. Popraskají ti.
Vezmi si červený jelení lůj.
Co se tak tváříš?
Uděláme z tebe fešáka, jasný?
Jak dlouho už tu jsi?
Třináctého tenhle měsíc to bude půl roku.
Dobře. Takže se ti tady líbí?
Jo.
Vsadím se, že ti chybí domácí kuchyně.
- To jo. - Vaří tvoje máma?
Jo, úplně to vidím.
Úplně to vidím.
Rodina na tebe musí být opravdu hrdá.
To jo.
- Promiň, že to tak trvá, Anthony. - To nevadí.
Jsem tak trochu perfekcionista, možná jako ty.
- Všechno musí být správně. - Ano.
Jsem taková.
Jsem hrdá na svou práci, jako ty jsi na tu svou.
Ještě pár drobných úprav
a můžeš zas vyrazit žít svůj život.
Drž ramena.
A finiš.
Teď nahoru.
Lepší se to.
Podívej se na tu elegantní linku. Udrž ji.
To nevadí, že?
Co chceš dělat po večeři?
Bože, víš co...
- Kdes vzal džus? - Jeden mi dal.
Počkej.
Hele...
Komu to... Kdo je to?
- Buď zticha. - Co?
Jako sedí přímo za tebou, takže...
Víš co.
- Takže co se stalo? - Chceme to vědět.
Ne.
Ty nám to neřekneš?
Neřekneš kamarádům, jaké to bylo s tvojí láskou?
Ne!
To dáš.
- Byl to trapas? - Ne!
- Podělalo se to? - Madu má tajemství.
- Nechci o tom mluvit. - Jo, myslím, že něco...
Tajíš nám něco, Anthony?
Pozval jsi ji na rande? Souhlasila?
Ne.
Já vlastně nevím...
Umíš přece tančit.
Jaký tanec? Dělám jen balet.
Ne, víš co, street a tak.
Neumím street dance.
Nebudu to dělat.
Není důvod být nervózní.
Ach Bože.
Ahoj.
Jsem nervózní, promiň.
Jo, ahoj.
Takže vlastně,
já ti chci poděkovat za to,
že jsi jako fajn kámoška a že...
Vlastně jako
jsi jediný opravdový kamarád, kterého jsem kdy měl, no.
Takže jsem ti tohle kopil k valentýnu.
Díky, to je moc milé.
- Jasně. - Jsou tak krásné.
- Díky. - Díky.
Viděl jsem je v obchodě a vlastně, no víš...
- Děkuju. - Jo.
Já...
Ty jo, jsem fakt strašně nervózní.
To neva.
- Bylo to děsný? - Ne!
Z mýho pohledu to bylo v pohodě.
Jo, bylo to dobrý.
- Vážně? - Jasně.
Je chladno.
No tak, Marshall půjde s tebou. Má spoustu holek.
Nestyď se. Je to v pohodě.
- Ne! - Jo, je to normální.
- Myslel jsem, že randíš s Lulu. - Ne.
Dal jsi jí dárek k narozkám.
Jo, ale to je jen přátelství.
Počkej moment.
- Víš, jak jsme byli naposled v Aldi? - Aldi, jasně?
Koupil jsem si zmrzku a dal jí paní Leicesterové
a ona ji má pořad v mrazáku.
Nevím, jak si o ni mám říct.
Prostě jí řekni, ať ti vrátí zmrzlinu.
Připravuješ se na letní představení?
Už teď?
Budeme tancovat celý týden. Spíš asi dva.
- Dva týdny. - Dva týdny tance.
- Těšíš se? - Jo.
Všichni se těší.
Je to hodně tvrdé práce největší představení, kde jsem účinkoval.
Jsem trochu nervózní.
Dobře, klid.
- Všichni vzhůru a svěží? - Ano.
- Spousta energie? - Ano.
Zkoušky na pódiu budou v pondělí.
Zvykáte si na světlomety a tak?
Držte se víc od sebe, děvčata.
Ujisti se, že jsi přímo za ní, tak.
Pozor, slečno Lindsayová!
Naslouchejte hudbě, děcka.
Dobře. Vzdálenost byla velmi dobrá.
To je lepší.
Ano, byli jste příliš blízko, když jste...
Neboj se, že ti dojde dech, dobře?
Pokračuj v dýchání,
dech se zpomalí a vše se srovná.
Čím víc to budeš opakovat, tvoje výdrž se bude zlepšovat
a dech se vyrovná o to rychleji, dobře?
Chce to výdrž, dobře?
Spoustu výdrže, abys udržel tu nohu nahoře.
Budeš pořád pokračovat v práci ve dvojici.
Je něco, co bys mi chtěl říct?
Nějaké problémy?
- Ne. - Ne?
Děkuji.
Pět, plié šest.
Otevřená sedm, osm.
Protáhnout... tři.
Obě nohy, jako při skoku.
Plié šest.
Otevřená sedm, osm.
Ulehčíme si to a uděláme...
Nikdy jsem se nezeptal, jak jsi se vlastně dostal k tanci?
Byl opravdu problém najít baletní školu?
Jo.
Přestal jsem tam chodit,
protože můj učitel baletu nebyl moc hodný.
Co dělal?
Tohle mám od něj.
Bičoval nás, když jsme dělali chyby.
- Byl takový na všechny? - Ano.
A co ještě?
Moc to nechápu, ale myslím, že to bylo zlé.
Jasně.
„Nedostaneš pudink, protože jsi nesnědl zeleninu.“
- Je to správné? - Ne.
No u nás doma o tom vedeme debaty.
Musíte vstát do školy,
ať chcete nebo ne.
- Ne, to není fér. - Dobře?
Nemůžete jít do školy, protože jste dívka.
Nefér.
Tak to v některých zemích chodí.
Je vám 12 a musíte jít pracovat, abyste živili rodinu.
- To není fér. - Dobře, takže...
Můžu dostat ubrousek? Mám něco s okem.
- Dobře. - Děkuji.
Takže souhlasíte s tím, že to není fér.
Ale řekli jste, že tohle také není fér.
- Podívej se na mě. - Dobře.
Podívej se na můj obličej. Vidíš můj obličej?
Vidím váš obličej, ale asi
jen půlku obličeje, co vidím tímhle okem.
Dobře. Jakou půlku vidíš?
Jakou část obličeje vidíš?
- Tuhle stranu. - Dobře.
A když zvednu ruku, kolik prstů teď vidíš?
Řekl bych, že jeden.
Dobře, a teď?
Nevím.
Vidíš, že se moje ruka hýbe?
- Ano. - Dobře.
Otevři oči ještě trochu víc.
Podívej se přímo do světla. Výborně.
Podívej se doprava.
Dobře.
Můžu se podívat na tvé levé oko?
- Jasně. - Podívej se přímo na mě.
Dobře, můžeš se posadit.
Je důležité vědět, že v tvém levém oku
fungují části sítnice opravdu dobře.
To ti pomůže vidět a pokračovat v kariéře.
Nejsou to progresivní změny.
Takže nepřijdeš o víc zraku.
Ale na pravé oko jsi víceméně slepý.
Máš zorné pole, takže vidíš věci na obou stranách.
Ale centrální zorné pole je pryč.
Není nic, co mohou lékaři udělat,
aby vylepšili Anthonymu zrak.
Takže zrak, co má teď,
bude mít už navždy.
Dobře.
Nejsou to zprávy, ve které jsme doufali.
Ale nebude se to zhoršovat.
Takže co kdybys na Velikonoce jel do Nigérie za rodinou?
A až se vrátíš, plný energie, pomůže ti to
s letním semestrem, který je díky představení hodně náročný.
Dobře.
Tyhle šaty ztrácí barvu.
Začínají být obnošené.
A z módy.
Ježíši!
Chibuzo! Mmesoma je tu!
Ježíši! Panebože!
Chibuzo!
Můj bože!
Ježíši!
Tati, Mmesoma je doma!
Mmesoma je doma!
Zavolej tátu!
Můj chlapeček je doma!
Můj chlapeček.
Jsi to ty?
Opravdu?
- Vážně jsi to ty? - Ano.
Ježíši!
Můj chlapec je tu.
Málem mě to zabilo.
Ale prosím tě.
Můj hoch je doma.
Vítej.
Bože!
Díky ti, Ježíši.
Bože. Podívej se na mě.
- Otoč se. - Ježíši.
- Ach! - Vyrostl.
Můj chlapec je zpátky doma.
Mmesoma je zpátky. Pojďte a podívejte.
Mmesoma se vrátil.
- Podívejte se na něj. - Podívejte se na mého syna.
Můj syn se vrátil.
Můj syn...
- Ježíši! - Mmeso!
Můj syn se vrátil!
Můj syn je doma.
Mám úplně sucho v krku.
Můj syn je doma.
Můj syn je zpátky.
Jsi to opravdu ty?
Pojď se najíst.
Už nikdy nechci vidět nikoho jiného.
Otče na nebesích, ukládáme se ke spánku
a prosíme, abys nás ochraňoval,
a my se probudili ráno ve zdraví.
Bolí tě hlava?
Ne, jen je mi vedro.
- To je nigerijské počasí. - Ne, je to strašné.
Horší, než jsem si myslel.
Když to svědí, necítíš se dobře, že?
Tak nějak.
Dobře.
- Pomáhají ty kapky? - Ano.
Mrzí mě to. Opravdu mě to trápilo.
To je dobrý.
Dobře.
Až pojedeš zpátky, užívej to pořád, dobře?
Budu ti to připomínat.
Budu tí to pořád připomínat, ano?
Půjdeš se mnou trénovat na hřiště?
- Musíš jít. Ne. Půjdeš. - Ne, dnes ne.
Dnes musíš jít.
Ne.
Proč?
Co tím myslíš?
Tak pojď, projdeme se.
Teď přihraj.
Přihraj.
Běž pozpátku.
Nezastavuj míč.
Než odjedeš,
chci, aby ses s bratrem usmířil.
Je to malý kluk, musíš s ním umět vyjít.
Malý kluk? Je mu 12, panebože.
Začněte se spolu bavit, já jdu dovnitř.
Musím tam něco udělat.
Jste teď v takové fázi.
- Vyrostete z toho. - Ovládnete to.
Mladíci jsou takoví.
Když dospíváte,
občas se bezdůvodně naštvete.
Ne, potřebuju terapeuta a nikdo takový tu není.
- Čeho? - Terapeuta?
- Co je to terapeut? - Lidé, kteří ti pomohou s problémy.
- Já ti nemůžu pomoc? - Ne.
Tony...
Neboj, vezmu tě k věštci.
Nepotřebuju věštce.
- Potřebuješ. - Potřebuji terapeuta.
- Potřebuješ věštce. - Nepotřebuji!
Není nic, co by Bůh nezmohl.
Potřebuji terapeuta, ne věštce.
- Podívej se na mě a nevrť se. Tony! - Třesu se, když jsem rozčílený.
- Poslyš, všichni tě teď sledují. - Ano.
Tahle věc mi působí starosti.
Mně taky.
- Tony, uklidni se. - Proč mi nechcete pomoc?
- Snažím se... - No tak, jen klid.
Tenhle vztek v tobě je špatný, moc špatný.
Je špatný, pokud ho nedokážu kontrolovat.
Snažíme se dát tě do pořádku. Ty nám říkáš...
Také se snažím dát dohromady.
Přestaňte mi pořád opakovat dokola to,
co už jsem řekl.
Ne, Tony...
- Ne. - No tak, jsem tvá máma.
Jsem tady, je to dobré.
Teď kvůli tobě budu brečet. Bude to dobré.
Vše bude dobré.
Bude to dobré.
Bude to v pořádku.
No tak.
- Anthony. - Ano, paní McCamishová.
- Ciane. - Ano, paní McCamishová.
Marshalle. Molly.
Takže, jak se do toho pustíme?
Vím, že pro některé z vás
je to první vystoupení za Elmhurst.
Takže to budeme opakovat, dokud to nebude v pořádku.
Je to důležité vystoupení.
Pro tohle jste sem přišli.
Osmičkáři, jste připraveni?
Plná projekce do zadní části divadla.
Oči vpřed.
Dobře, velmi dobře.
Moje oko možná ukončí mou kariéru.
Teď ke konci roku jste se naučili novou věc, že?
Je to o práci s partnerem a týmové práci.
Co si myslíte, že je nejdůležitější
na práci s partnerem?
Naslouchat a přizpůsobit se jí.
To se mí líbí. Takže komunikace.
Ujistit se, že jsme oba šťastní v tom, co děláme.
Ano, přesně. Být spokojení s naší prací.
Musíš opravdu zapojit ty nohy a prsty. Tvrdá práce.
Dolů a na první počítání ruce vpřed. Skvělé.
Přesně tak, jako když říkáte „Podívejte se na mé dílo“.
Představení na závěr roku je oslava vaší vykonané práce.
Měli byste být hrdí na to, co jste vykonali.
Pět, šest, sedm, osm a prezentujte!
Víc důrazu! Ano!
To není špatné. Ne perfektní, ale dobré.
Připravit!
Nahoru!
Jasně. A jedna, dva...
Relevé. A...
Jezdíval jsem tu na kole do školy.
Je tu klid.
- Je to tu fajn, že? - Jo.
Mám rád tichá místa.
Ne. Picasso!
Všechno nejlepší, milý Anthony!
Vše nejlepší k narozeninám!
Hip, hip, hurá!
No tak, sfoukni svíčku!
Přej si něco.
Co děláš?
Chlupáčovy uši. Letí.
- Jsou jako křídla. - Ano.
- Měl by sis vzít kapky. - Jo.
- Chceš teď? - Ano.
Dobře.
Tohle je první velké představení,
- co děláš? - Ano.
Bude tam pobíhat spousta lidí, ale ty musíš být soustředěný,
jsi tam, abys tančil.
- Dobře? - Dobře.
Když jdeš do pózy, točí se ti občas hlava?
- Ano. - Dobře.
Co tedy děláš proto, aby sis to ulehčil?
Máš nějaký malý trik, který používáš?
- Ne, ani ne. - Fajn.
Pět, šest, sedm a osm.
- Tohle ale musí být pevné, že? - Ano.
Tak dobře.
A pak přijdou dívky a my je zvedneme.
Víš jistě, co bude dál?
Vidíš její pas zřetelně?
- Ano. - Dobře.
Zpevněný střed. Zpevněná stehna.
Tak ukaž.
A nahoru.
- Vidíš posledního? - Ano.
- Opravdu? - Ano.
Takže vidíš a používáš při tom levé oko.
Ustoupíme na stranu, ukloníme se, pak se držíme za ruce a pokračujeme.
- Ano, ale podporu máš tady. - Ano.
Takže to není problém.
- Ne. - Ne,
Takže jsi vlastně našel řešení pro vše, že?
Jsi totiž celkem chytrý.
A udržíš to pohromadě a budeš cítit tu formu.
No vida, tři.
A proč? Protože jsi se hodně soustředil, že?
Ano, ramena.
Finiš.
- Ukaž. - To nechceš vidět.
Chci to vidět.
- Nech toho. - Ne, vypadáš dobře.
- Nevypadám. - Ale jo.
Myslím, že to bude, víš, nemůžu vidět...
Vau, je to fakt velký, že jo?
- Dělá mi to velké oči. - Počkej, otevři oko.
- Ne, jen oko. - Vau.
- Líbí se mi. - Kecáš.
Myslíš, že to ovlivní tvoji kariéru?
Nemáš strach?
Mám.
Ale možná, když budeš tvrdě pracovat,
sice to nezmizí, ale možná
ti to pomůže s piruetami.
Vlastně trénuji otočky se zavřenýma očima.
To bylo dobré,
- možná bys to měl zkusit. - Fakt dobré.
I když nevidím,
vím, kde je předek, zadek a strany.
- Jo, to půjde. - Jasně.
Jo.
Ptám se sám sebe, jestli budu někdy velkým umělcem.
Občas si myslím, že na to nemám.
Vždycky, když mě šikanovali...
Ale nevzdal jsem to tenkrát,
tak nevím, proč bych to měl vzdát teď.
Jsi nervózní?
- Spíš se těším na představení. - Opravdu?
Víš, kdy přijdou rodiče?
Myslím, že později.
Občas zavřu oči a představím si sám sebe na jevišti...
Vedl sis velmi dobře na letním představení.
Dostavil se nával adrenalinu?
Nezapomínej, je to ukázka.
Ukázka toho, co ses během roku naučil.
Vylepšil sis držení formy
včetně dalších pohybových prvků.
Od první chvíle, co jsi se k nám připojil,
jsem si všiml, že opravdu miluješ tanec a pohyb.
Mezi osmým a devátým rokem je velký skok.
Nejenom, že kroky jsou těžší, ale jde o intenzitu.
A také jsou větší očekávání a požadavky, dobře?
Myslím, že bys tomu mohl dát ještě o něco víc, dobře?
Jde o to zůstat klidný,
možná kvůli minulosti
cítíš lehkou paniku, která... dobře?
Tady jsi ale v bezpečném prostředí.
To jsem ti říkala, viď?
Tady jsi v bezpečí a nikdo ti neublíží.
- Uvidíme se v devátém ročníku. - Zatím.
Všechno v pohodě?
Jsi v pořádku?
Takže mi napíšeš?
Ale ne o půlnoci.
- Ne. - To ty obyčejně děláš.
Protože jsem obvykle vzhůru.
Jasně.
- Kruh. - To je trapný.
- Takhle to... - Podívej.
- Tak dobře. - Díky.
Jasně.
Budeš mi chybět, Anthony.
Ty mě taky, Same.
Osm týdnů, skvělý.
- Osm týdnů. - Jo.
Uvidíme se za osm týdnů, Same.
Osm týdnů!
Tak si to užij.
- Měj se. - Zatím, Anthony.
Zatím.
Šťastnou cestu.
Že pozdravuju Picassa.
- Koho? - Picassa.
No jasně. Vyřídím.
Díky.
Kdybys mohl tančit jako...
Tanec je způsob, jak říct svůj příběh, jak vyjádřit pocity.
Občas vyjadřuji radost.
Občas vyjadřuji bolest.
Je to jako snažit se ze sebe dostat vztek
nebo třeba smutek.
- Bolí to? - Trochu.
- Jo. Promiň. - Jo.
Promiň. Jsi malé děťátko?
Ne, teď mě bolí tohle.
- Je to těsné? - Trochu.
Trochu.
Jak jsi se naučil tenhle typ britské angličtiny?
Nevím, prostě tak nějak to jde samo, no...
Normálně.
Umíš ještě mluvit Igbo?
Nikdy jsem neuměl mluvit Igbo.
To se nestydíš?
- Ne, nikdy jsem to neuměl. - Nejsi z Igbolandu?
- Naučím tě to. - Ne.
Teď už k tobě budu mluvit jen v Igbo.
- Ale ty rozumíš Igbo, ne? - Jo.
Vlastně ani nevím, kde jsem teď doma.
- Byl jsi tady někdy? - Ne.
Občas sem chodím hrát fotbal.
Většinou v sobotu ráno.
Doma je tam, kde se cítíte, že tam patříte
a kde je klid.
Ale nemyslím, že to místo může být bez rodiny.
Kdy se vracíte do školy?
Příští pondělí.
- Jsi dobrý v matice? - Jo.
- Nejsi. - Jsem, ale jinak.
- Jak ti jde učení? - Dobře.
Aha.
Slyšel jsem, že jsi dostal pětku.
Skočil bys odsud?
Zeptej se mě ještě jednou a zabiju tě.
Otče na nebesích, udělej z něj profi baleťáka,
o tom vždy snil.
Prosím ve jménu Ježíše, ať se jeho sny naplní.
ANTHONY POKRAČUJE VE STUDIÍCH NA BALETNÍ ŠKOLE ELMHURST
A SNÍ O TOM, ŽE SE STANE PRIMABALERÍNOU.
Překlad titulků: Oldřich Adel