Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
КОЛИ ВІДВЕРНУЛАСЯ НА 2 СЕКУНДИ
Лео, негіднику.
КОЛИ МАМА В СІМ'Ї ДИТИНА!
Усе класно, але вона не хоче грати зі мною.
Люба, хочеш помалювати?
Не хочеш?
Помахай мамі.
-Дивись, люба. -О ні…
ТАТО ЛЮБИТЬ БРУД НАЙБІЛЬШЕ… #ГАРНАДІВЧИНКА
Уявляєте?
ОБМІН ДІТЬМИ 2
Лео!
Лео, іди сюди, бо не отримаєш святковий торт.
Лео, я не повторюватиму! Іди сюди!
Люба, не слід погрожувати покаранням. Так в усіх книгах написано.
Навіть не починай, Андреасе…
Вибач.
-Ні… -Ні!
-Ох, Лео! -Твоя черга.
Лео…
Тату… Пара.
-Пара. -Як ти так весь час виграєш?
Любий, не давай їй постійно вигравати. Вона має вміти й програвати.
Що? Я не піддаюся. Вона просто… Так.
-Що? -Ви солоденькі.
Я виграла. Пара.
-Чорт, Сілле. Ти весь час виграєш. -Лайка.
-Дві. -Що? Тато лайнувся двічі?
Фу.
Я тебе з'їм. Так, я тебе з'їм.
…однією рукою. І коли знайшли нору, берете розсіл з оселедця…
Ларсе, це недоречна тема для дитячого дня народження!
Ось! Булочки прибули.
Смакота!
-Ого… -Сказала б мені.
Якщо ти не мала часу на випічку, я б допомогла.
Це найкращі булочки з пекарні, мої улюблені.
-Я просив узяти їх. -Знаєте що?
Я рада знову зібратися разом. Ми давно не бачилися.
Взаємно, Лів.
Так?
-Ні, Лео. -Важкий тиждень?
Так, тату. Я його сьогодні тричі перевдягала і двічі купала.
Третій раз неминучий.
Важко ростити дитину-хитруна. Кому це знати, як не мені.
Отже. Настав час!
Лише погляньте!
Кому сьогодні виповнюється два роки?
-Мені. -Мені.
-Хочеш цей подарунок? -Так.
Тримай, любий.
-І тобі подарунок, Сілле. -Дуже вам дякую.
Чудові мовні навички, як на дворічну.
-Клас! -Яка краса!
-Круто. -Дуже круто.
-Ого… -Як гарно!
-Я хочу одягти. -Що, зараз?
Так, давайте приміряємо.
-Овва. -Гарно.
-Краса. -Ти принцеса?
Люба, сукня така гарна!
Хочеш подивитися, що я для тебе маю? Я сама зробила.
Прошу, Лео.
-Дивися. -Дивляюся.
-Клас! -Що це?
-Лео, ну ти що! -Подякуй за гарне…
Шорти?
-Лів, вони чудові. -Шерсть альпаки.
Я стрибам.
-Усе гаразд? -Що сталося?
-Сонечко. Іди сюди. -Тату!
-Любий, ти забився? -Так. Завжди тато.
Так, стрибок був сильний. Покажи мені.
-Допомогти з посудом? -Було б чудово.
Так.
Лео вже ходив на обстеження?
-Ні. Це в планах. -Сілле його чудово пройшла.
Вона абсолютно здорова.
Лікар назвав її гіперрозумною. Обдарованою.
-Ого. -Так.
Це прекрасно!
Боже…
Ви чули, що Сесілія стане партнеркою?
-Правда? Мої вітання. -Це ще не вирішено.
-Ми останнім часом дуже зайняті. -Справді? Звучить нездорово.
Не надто зайняті. У мене дах не їде. Отже, усе гаразд.
Звісно. Чудово, що ти любиш свою роботу.
Тоді ти й удома щасливіша.
Так.
І вони жили тут, коли виросли. Як ми це називаємо?
Ми це називаємо «дім». А через що в нього входять?
Коли входиш у дім, використовуєш…
Дім.
-Ні, це не дім. Це двері. -Любий?
-Уже пізно. Може, я спробую? -Так. Добраніч, сонечко.
-Ти маленька петарда. Час спати. -Ні.
-Усе. Лягай. -Ні!
-Лео, лягай. -Не мама.
Доведеться.
-Тато! -Лео, лягай.
Ні, лягай. Лео, вже пізно.
Треба спати. Тобі рано вставати.
Тобі вже треба спати. Спи.
-Боже. -Успішно?
-Дві години, 23 хвилини й 17 секунд. -На 12 секунд швидше, ніж я вчора.
Не розумію. Звідки він такий дикий? Тобто…
-Можливо, Мальте має рацію. -У чому?
Що ти надто зайнята. Твій стрес передається Лео.
А що я можу вдіяти? Після декрету повертатися важко.
Вдиратися в чоловічий клуб. Я за отак від партнерства.
-Може, наймемо няню? -Ні, ми не найматимемо нянь.
Я все дитинство називала няню мамою. З Лео так не буде.
Гаразд. Я записую Лео на обстеження в середу.
-Так. -І на зустріч з учителем у четвер.
-У цей четвер? -Я тобі казав.
У нього немає куртки. І треба підстригти.
І запиши його на плавання, бо не буде місця.
Я певен, ми все встигнемо.
-Знаєш, що тобі потрібно? -Поспати.
Гадаю, тобі треба розслабитися.
Ні, любий. У мене на це немає сил.
Боже…
-Можеш її сьогодні забрати? -Хіба не твоя черга?
Так, але на мене зараз великий попит. Мені постійно дзвонять клієнти.
-Гаразд. -Дякую, любий.
Але на тебе й тут великий попит.
У Сесілії і Андреаса суцільний хаос.
Не дивно, що в них така вибухова дитина.
-Що? Він милий. -Так, він чудовий.
Мене більше непокоїть Сесілія.
Вона не справляється з роллю матері.
Ой. Любий, я побігла.
Вживай із Сілле гарні слова.
Погані слова впливають на її мову.
-І не забудь купити продукти на вечерю. -Це було питання?
-До вечора. -До вечора?
-До раннього вечора. -Але…
Бувай, любий. Бувай.
До зустрічі. Бувай.
-Бувай. -Люблю вас.
Хочеш послухати дез-метал і розтрощити хату?
Ні.
Дякую, Лів. Це було чудово.
Прошу, Томасе. Я рада, що ми тебе розслабили.
Мігрень має відпустити.
-Сподіваюся. Бувай. -До зустрічі за тиждень.
Тут якась помилка.
Написано, що в тебе клієнт у середу о 19:00.
-Так. -У середу вечеря зі мною.
-Ми завжди збираємося всією родиною. -Так…
І для Сілле погано, що ти стільки працюєш. Тим паче, що Мальте…
Тюльпан.
Тюльпан, мамо.
-Я не сказала нічого негативного. -Ти збиралася.
-Привіт, Лів. -Якобе, рада бачити.
Мені дуже треба до засідання уряду у вівторок.
Лишенько. Ходімо оглянемо тебе?
-Так. -Добре.
-Так. -Вона має от-от бути.
Вибачте.
Привіт, сонечко.
-Так. -Вибачте.
-Привіт, люба. -Добридень.
-Усе, я готова. -А ми закінчили.
-Так. -Ясно.
І які висновки щодо його…
-Розуму. -Так.
-Розуму? -Так. Далеко від норми?
Не хвилюйтеся. Усе гаразд.
Нас непокоїть, раптом з ним…
-Раптом щось не так. -Чому це?
У нього енергія б'є через край. Він завжди розносить дім.
Тож…
-Можливо, не зараз… -Я нічого не помітив.
Поведінка Лео цілком у межах норми. Діти різняться за рівнем активності.
Він не спить ночами. Я прокидаюся сім-дванадцять разів за ніч.
Ми думали, може, є щось таке…
що могло б йому допомогти.
Ви пропонуєте прописати дитині снодійне?
Ні, я б такого не запропонувала.
Звісно, не снодійне. Я сама п'ю дитяче снодійне.
Може, мелатонін. Мелатонін для дітей.
Гаразд. Може, почнемо з аналізу крові?
Щоб виключити РДУГ.
Психічні розлади не видно за аналізом крові.
Тоді, можливо, це щось інше. У нього легко з'являються синці.
-Можливо, це цукор. -Сумніваюся.
Сумніваєтеся, але не впевнені. Може, це анемія. Може, менінгіт.
-Скарлатина, краснуха, цинга. -Гаразд! Я зроблю прик-тест.
Сподіваюся, це вас заспокоїть.
Так. Це мене… нас заспокоїть. Мені треба відповісти.
-Зараз, Сесіліє? -Я швидко.
-Алло, Максе. -Сесіліє.
-Ти не прийняла запрошення на зустріч. -Я в лікаря.
-Ти хоч не вагітна знову? -Ні, Максе.
У твоєму віці це було б протиприродно.
-Щось іще? -Ні.
Я хотів сказати, що це завтра о 07:30. Якщо для тебе надто рано,
я сам проведу зустріч, а тобі потім усе розповім.
Ні, о 07:30 ранку ідеально. До завтра, гаразд?
Бувай.
Боже…
Так. Усе, на беззвучному.
Що таке? О ні, він хворий. На що? У нього гепатит?
Малярія? Хоч не свинка, ні?
Ми з Андреасом говорили, що дивно, що Лео має першу групу крові.
-А що? Це небезпечно? -Ні.
Але тоді обоє батьків мають бути носіями генів першої групи.
-І Андреас каже… -Що ти йому кажеш?
-Що таке? Що сталося? Привіт. -Привіт.
-Прошу, сідайте.
Отже…
-Ми знов усі тут, ге? -Так.
І ми дуже чекаємо на пояснення.
-Пояснення чого? -Нехай ці двоє панове розкажуть.
-Могенсе, не хочеш… -Ні, ти кажи.
Гаразд. Як ви пам'ятаєте,
у ящику з яйцеклітинами кілька років тому сталася плутанина.
-До суті. Що… -Могенсе?
Скажеш?
Ні, прошу, продовжуй.
Найцікавіше те, що виявилося…
що ми їх не переплутали.
-Що? -Усе було повністю під контролем.
Та ви жартуєте. Вони жартують?
Це правда. Наш лікар дізнався, що в Лео група крові не збігається з нашими.
-Це маячня якась! -Як це могло статися?
Ну… Власне, їх поміняли, але тоді…
-Тоді Лоне все переплутала. -Що в біса за Лоне?
-Медсестра. Так. -Медсестра.
Вона знайшла помилку і виправила її. Тоді все знову стало як слід.
-Типова жінка. -Але тоді…
-Вона вам не повідомила? -Повідомила.
Тобто стверджує, що повідомила, але…
Ви ж знаєте, які ці жінки.
Так.
-Звісно, її звільнили. -Так.
Я правильно зрозуміла? Ви весь цей час знали?
-Чому ми про це чуємо лише зараз? -Ви вже помінялися.
-Так. -А ми були дуже зайняті.
Невже? Чим?
Торбйорн вирішив, що ви будете щасливішими в невіданні.
Хіба ви не були щасливішими до того, як дізналися?
Не забувайте: у вас двоє здорових дітей.
-Ви б без них жити не змогли. -Аякже.
Я не мала цього на увазі.
Гаразд. То що нам тепер робити?
Ми вирішили, що ви будете задоволені дітьми, які вийшли.
Хіба не краще просто забути про все це?
-Перегорнути сторінку й забути. -Так, покінчити із цим.
-Але ми не можемо так просто. -Гаразд. Тоді поміняйтеся дітьми.
Знову поміняйтеся.
Я їх засуджу. І викрию в медіацирку.
-А потім розчавлю… -Сесіліє, хіба це слушна думка?
-Мою дитину ти не викриватимеш у ЗМІ. -Котру з них?
-А не краще зосередитися на дітях? -Лів має рацію.
Мова йде про Лео і Сілле.
Сілле. Повірити не можу, що в моєї дочки майже таке саме ім'я, як у мене. Абсурд.
А я? Я витатуював собі ім'я Сілле.
-Боже. -Клас.
-Але це багато що пояснює. -Про що ти?
Ясно, чому Сілле… А Лео…
-Про що ти? -А ти як думаєш?
-Про що ти? -Я перепрошую.
Ми відволікаємося.
-Ми маємо знайти якийсь вихід. -Як?
Вони мали рацію, що ми були щасливіші до того, як дізналися.
І ніхто інший не знає. То, може, нам продовжувати як є?
-Мою дочку ці двоє не виховуватимуть. -Сілле не твоя дочка.
Нагадай мені, хто її народив і дав їй свої гени.
-Але тоді Лео наш. -Так, точно.
І як відчуття, Сесіліє?
Пропоную взяти тайм-аут.
Їдьмо по домах і все обговоримо.
Завтра зустрінемося і спокійно щось вирішимо.
Точно.
-Так. -Ага.
Згода.
Гаразд. Їдьмо по домах і вдаваймо, що все нормально.
Не можна лякати дітей.
-Боже. -Діти!
-О ні! -Можна мені чек?
Привіт, люба Сілле.
-Привіт, любий. -Сонечко.
Привіт.
Добридень. Я радий, що ви встигли.
-Перепрошуємо. -Пробач, Янусе.
Та нічого. У мене ж немає власного життя.
Знаємо, але… День був просто шалений.
Привіт, золотце.
Усе трохи складно, але…
Ми щойно дізналися, що Лео — дитина Лів і Мальте.
А Сілле — наша із Сесілією.
Що?
-Ось. Саме так ми й почуваємося. -Так.
Ось так!
Вона приписує собі всі заслуги ідеальної онуки?
-Хто? -Улла.
-Побачимо, хто сміятиметься останнім. -Мамо, ніхто не сміятиметься.
Ми того разу наполягли на обміні.
Так, Андреасе.
Ми б не мали проблем, якби послухали Лів.
-Та-да! -Ти знайшов.
Так. Тримай.
-Боже, це альбом з… -Ні, не смій.
Ось.
Вона виглядає геть як я.
Яка гарнюня. Крихітка.
Ви з нею як дві краплі води.
Люба?
Будь спокійна і роби своє.
Всесвіт дав тобі це дитя, і ніхто не зможе відібрати мою онуку.
Мова не лише про Сілле. Але й про Лео.
Як він почуватиметься, коли дізнається дорослим?
Я його не підведу.
Шкода, що він виросте у цій маніпулятивній родині…
-Тюльпан. -Люба, погодься, що…
-Мамо! -Оточення, в якому ти ростеш, має вплив.
-І великий. -Так. Як і гени.
Я про це багато думала, коли росла.
Про що ти?
Про те, що…
мені шкода, що я не знала батька.
Не треба. Він гроша ламаного не вартий.
Мамо, це твоя думка. Він мій тато.
Можливо, я б думала інакше. Ти не дала мені змоги дізнатися.
Ти ніколи не казала, що він тебе цікавить.
То кажу це зараз.
Не знаю. Можливо, це божевільна ситуація, але…
Важливо знати своє походження.
Гаразд.
Його звати Пол Фредеріксен. Він вивчав медицину, коли я завагітніла.
Медицину? Ти казала, він був на соцзабезпеченні.
Соцзабезпечення, стипендія — яка різниця?
Ясно. А я завжди уявляла, що він якийсь художник чи музикант.
Якби ж то!
Він став кимось нудним. Ученим, лікарем чи щось таке.
-Добридень! -Добридень.
Вітаю. Чим я можу допомогти?
-Яне, маєш хвилинку? -Якщо вкладешся за десять секунд.
Справа така.
Пам'ятаєш справу з моєю подругою кілька років тому?
Якій замінили запліднену яйцеклітину.
А, точно. Ото був цирк.
Так.
Тепер виявилося, що яйцеклітини не міняли.
Тож у неї їхня дитина, а її генетична дитина опинилася в них.
-Звучить доволі складно. -Так, там суцільна плутанина.
Я ось думаю, чи є щось юридичне, що їй слід зауважити?
Я тут не допоможу. Спитай Макса.
-Макса? -Він спеціалізується на сімейному праві.
Очікувано.
Не знаю, Сесіліє.
З юридичної точки зору, можна повернути дитину твоїй подрузі.
Зазвичай жінка має право на дитину, яку вона народила.
-Хоч і минуло кілька років? -Залежить від прив'язаності дитини.
Я можу вивчити це питання, але гадаю, суд схилиться до біологічної матері.
Це цікава справа про опіку. Моя спеціалізація.
Ми ще не знаємо, чи вона судитиметься.
До того ж є син. Син моєї подруги.
Не знаю, чи вона з ним розлучиться.
Навряд чи їй залишать обох, Сесіліє.
-Хіба що є недбалість. -Ясно…
Все стане набагато складніше, якщо братися доводити,
що батьки неспроможні.
Так. На жаль, вони не такі.
Ясно.
Гаразд.
Якщо вона не згодна розлучатися з іншою дитиною, гадаю, краща ідея —
сформувати змішану сім'ю.
-Даруйте, що? -Спільне проживання.
Ага. Але як ви собі це уявляєте?
Ви можете переїхати сюди. У нас величезний будинок.
Трохи зароблятимете на оренді своєї садиби.
Так, садиби користуються попитом. А ваша ще й у чудовому місці.
Слухайте. Якщо ми це зробимо, зможемо весь час бути з нашими дітьми.
Так? Ви візьмете велику гостьову, звісно, ту, що з балконом.
-Вікнами на південь. -Їдальня і кухня спільні.
-А машини? -Наші машини ваші.
Коли ми ними не користуємося. Так, люба?
-Це чудово! -Ні…
У нас буде більше часу — зекономимо на рутині.
У садок, із садка.
Чи що, Лів? Ти хочеш просто помінятися?
Якщо поміняємося, Лео піде на футбол. У нього хист.
-Я не віддам Лео. -Ні, але Сілле — твоя справжня донька.
Якби ти обирав, кого б обрав?
Я не хочу обирати.
Я нізащо не віддам Сілле.
Отож-бо. Я про це й кажу. Як би ти почувалася,
якби не бачила, як росте твоя біологічна дитина?
Я маю бути поруч зі своєю біологічною дочкою.
Тому спільне проживання.
Це дуже мила ідея.
Просто я не думаю, що зможу почуватися тут удома, бо тут так…
Лів, живіть тут так, як вам подобається.
-Так… -А парк надворі?
-Можна переробити під футбольне поле? -Ну…
Звісно. Вирвіть хоч усі трояндові кущі.
-Клас! -Настільки ми цього хочемо.
Так.
-Це прекрасна ідея. -Так, але що тоді?
-Ми житимемо за правилами? -Правила-шмавила.
Ви житимете так, як жили раніше.
Гадаю, це буде дивовижно.
-Гаразд. Давайте. -Так!
Чудово пасує.
Дякую. Я візьму.
-Будьмо. -Будьмо.
-Будьмо, сонечко.
Ти це їстимеш?
Лео!
Спи міцно.
-Тримай. -Ні!
Ось так.
Боже…
Господи.
Стрибати, мамо.
Так, іди стрибай.
-Добрий ранок. -Ага, ранок чудовий.
Боже…
Усе гаразд?
Я не дуже добре спала.
Відстій.
-Займешся зі мною йогою? -Ні, дякую.
-Доброго ранку. -Доброго.
Непогано. Кому кави?
Подвійне еспресо.
А є ще молоко?
Молоко? У нас є козяче. Підійде?
Козяче? Нічого собі. З нього буде піна?
Не знаю.
-Я спробую. -Давай.
-Сілле не буде мілк слайс. -Чому?
Ми такого не їмо.
Їй трохи молока не зашкодить. Так, Сілле?
Уяви, якби ти любила молоко і м'ясо, а тебе змушували бути веганкою.
Було б неприємно. Так?
Ми її не змушуємо. І справа не в молоці.
-Там пальмова олія. -Пальма — це рослина.
У чому проблема?
ЇЇ виробництво створює величезні гуманітарні та кліматичні проблеми.
А я хочу, щоб моя дочка росла в кращому світі. Крапка.
Дякую.
-Добрий ранок. -Добрий.
-Боже… -Добрий ранок.
-Гарно спали?
-Так, а ти? -Так.
-Дякую, що дала поспати. -Прошу. Далі діти на тобі?
Так.
-До вечора. -Вечора?
-Не забудь, моя мама прийде. -Твоя мама?
-Середа. -А що в середу?
-Моя мама щосереди готує вечерю. -Але тепер усе змінилося.
Ти казала нам жити так, як ми звикли.
Так, казала.
Стеж за часом, бо спізнишся.
Так, мені показувати подвійну ділянку, яку ніхто не купує, тож побажайте удачі.
-Бувай, любий. -Бувай.
-Гарного дня, Мальте. -До зустрічі.
-Бувайте. -Бувайте, діти. Люблю вас.
Мальте, їх треба ставити догори дном, ліворуч.
Дякую.
-Ти завжди їдеш працювати так пізно? -Сьогодні семінар.
-Семінар? -Так, з тимбілдингу.
А ти? Хіба електрики не встають з першими півнями?
Так, але ми з Лів працюємо по черзі. Хтось має відвозити принцесу.
Можеш заодно відвезти й Лео? У дитсадок.
Звісно. Заради того це й улаштували.
ПОЛ ФРЕДЕРІКСЕН
ДАНСЬКИЙ ЛІКАР, ДОКТОР ФІЛОСОФІЇ, ПІДПРИЄМЕЦЬ
Люба, я тільки перенесла пізнього клієнта. Нащо ти взяла іншого?
Бо нам потрібно більше клієнтів, щоб бізнес розвивався.
Не думаю, що нам це потрібно. Не запрацьовуйся до смерті.
Але я цього хочу.
-Навіщо ти шукаєш Пола? -Мені цікаво.
Чому ви припинили спілкуватися?
Усе стало складно.
І він завжди був зайнятий своєю кар'єрою.
-Я не могла з ним іноді бачитися? -Тобі мене мало?
Ні! Просто я бачу, наскільки Мальте важливий для Сілле.
-Я б хотіла так із татом. -Це погана ідея.
Чому?
Тому що…
Він не хотів знатися з тобою. Він вибрав роботу, а не нас. Не тебе.
Ви з ним дуже різні.
На щастя, ти схожа на мене.
Там нема чим захоплюватися. Повір мені.
Під час інтеграції нових робітників головне — узгодженість.
Треба підкреслювати сильні сторони одне одного, систематизуючи роботу.
-Купа нісенітниць. -Це не нісенітниці, Сесіліє.
Цікаво слухати, хто що думає. Дуже цікаво.
Дякую. Як я сказав, один з базових моментів —
безпосереднє спілкування зацікавлених сторін, де відчувається
узгодженість, і тому елемент
систематизації такої роботи дуже важливий
для переходу до нормального…
Що таке, Сесіліє?
Пробач, сьогодні моя черга забирати дитину.
-Мені треба скоро йти. -Ти не можеш це пропустити.
-Це дуже важливо. -Але Яне…
Ти маєш бути тут, поки не закінчимо. Ще тільки…
-Котра зараз, Максе? -Лише 16:00.
Так, лише 16:00.
Ще рано.
Дякую, Сесіліє. Продовжуй.
Так, це створює необхідний потік для переходу
до гармонійного колективу й покращення енергії.
Так-так. Надам, коли приїду вранці в офіс.
Просто спершу я маю перевірити дві речі.
-Добре. -Дедлайн ще не скоро.
-Це терміново. -Обіцяю, завтра буде.
Я лише маю… Привіт.
ВИМИКНІТЬ ТЕЛЕФОН ВИ ЙДЕТЕ ДО ДИТИНИ
Мені треба йти. Поговоримо пізніше.
Привіт, Янусе. Я перепрошую.
Пробач. Я знаю, що запізнилася на дві хвилини. Засідання затягнулася.
-Скажи це Лео, гаразд? -Добре.
Лео, пробач.
Привіт, любий.
Привіт.
І ось це.
-Ось це. -Це ні, сонечко.
-З'їмо це. -Ні, це забагато.
Поставмо це назад. Ми їдемо додому вечеряти. Ходімо.
Лео, ходімо!
Боже…
-Так, Яне? -Де документи, які ти обіцяла?
-Вони готові? -Так, трохи згодом будуть у тебе.
Я займаюся. Скоро будуть.
-Ну, якщо ти обіцяєш… -Ні, припини.
-Даруй, що? -Поклади! не лижи це!
-Що не лизати? -Це не тобі, Яне. Ану, віддай.
-Вони мені потрібні зараз. -Їх не чекають раніше 12-го.
-Це може бути… -Так.
Сесіліє, я хочу закінчити трохи заздалегідь, розумієш?
Так, звісно.
Віддай це. Ми повечеряємо вдома.
Зараз не буде чипсів!
Пробач, це Лео…
-Алло? -Лео?
Лео, будь тут! Яне, пришлю пізніше. Я подзвоню.
Лео?
Малий нахаба!
Що?
-Що тут коїться? -Привіт, Сесіліє.
Я прибираю погану енергетику.
-Погану енергетику? -Ця колективна річ просто чудова.
-Я не думала, що тобі це до смаку. -Можливо, я не така, як ти думаєш.
Тепер вам потрібна секс-кімната. Твоє тіло потребує оргазмічного вивільнення.
Це одна з переваг колективного проживання. Більше рук.
Я теж до твоїх послуг.
В якості няні.
-Розберу продукти. -Давай.
Тоді іди насолоджуйся погодою з рештою.
-Боже, ну й запах. -Запечений тофу.
Із селеровим компотом. Гарно, так?
Ні. Це крокодил і тигр.
-Це не тигр. -А хто ж?
-Лев. У нього немає смуг. -Забивай! Ну ж бо!
Так! Чудово. Неймовірна координація.
-Це в тебе від мене. -А хіба не від мене?
-Ні. Мабуть, від тебе. -Мама грати?
-Покликати до нас маму? -Так.
-Візьмеш м'ячик? -Люба, Лео кличе тебе грати.
-Я побуду із Сілле. -Гаразд.
Дивися. Скільки їх тут? Правильно, три.
-А зараз скільки? -Один.
-Так, правильно. -Привіт, дівчата.
-Привіт, Лів. -Що ви робите?
Вона розв'язує задачі. І добре. Вони для чотирирічних.
Вона справляється.
Сілле не має гратися з айпедом.
Це не ігри, а математика.
Математика? Їй лише два роки.
Але їй подобається. Так, Сілуню? Тобі весело.
-Так. -Ти називаєш її Сілунею?
Так. Ти ж не проти?
Ні. Усе гаразд.
Але Сесіліє, прошу, поважай моє правило без айпедів.
Гаразд.
Давай, Лео! Так!
Дозволь мені взяти.
Забий татові.
-Що ти робиш? -Так! Молодець! Клас!
-Як справи? -Досі не спить?
Андреас намагається вкласти.
Боже!
Зараз. Ось так.
Ні, ще…
-Добре. -Нарешті вечеря для дорослих.
Вітаю!
-Привіт. -Привіт.
Ага. У нас тут вечірка для обраних.
-Ми заїхали привітатися. -Приєднуйтеся. Їжі вдосталь.
Ні, дякую, ми вже поїли. Що святкуєте?
Новий колектив.
-Колектив? -Лів і Мальте переїхали до нас.
-Із Сілле. -Сюди?
Хіба не чудово? Зовсім як ми в молодості.
Усі всім ділилися в дусі спільноти.
Гарні були часи, так?
Не можна так змішувати свої життя. Буде хаос!
Дітям потрібні структура та межі.
Я лише кажу.
Дурниці, Ірен. Дітям потрібна любов.
-І тепер вони її мають удвічі більше. -Вона знала?
-Ми були зайняті. -Сесіліє, ти з глузду з'їхала?
-Ні. -Що буде далі?
Спільні чоловіки? Курятник? Заплітатимете одна одній коси в пахвах?
Заспокойся. Ми всі напружені через твою негативну енергетику.
Дуже вибачаюся, Улло. Ходімо, Ларсе. Ми їдемо.
-Ходімо. -Я не хотіла.
Я розберуся.
Мамо.
Зачекай.
Якщо вона заходитиме коли їй заманеться,
я вас не відвідуватиму.
-Давай не… -Та жінка зводить мене з розуму.
Кілька днів народжень — нехай,
та в дім доньки вона не вторгнеться.
Так, вона перегинає, але якщо я хочу бачити Сілле,
доведеться наступити собі на горло.
Має бути інший вихід. Ти маєш вирішити,
коли і як ти хочеш її бачити.
Це ж твоя донька!
Так. Але, на жаль, не все так просто.
Трохи вище. Боже!
О, Мальте!
Так, я знаю. Я пришлю документи, добре?
-Щойно приїду в офіс. -Вони їм потрібні вчасно.
Обіцяю, це буде до дев'ятої ранку. Так. Усе, бувай.
Доброго ранку.
-Доброго ранку. -Привіт.
-Дякую за цю ніч. -І я тобі.
Тепер, живучи разом, обов'язково ходити голими?
-Піду щось одягну. -Так, давай.
-Доброго ранку, Мальте. -Привіт.
-Ти рано встала.
Як завжди.
Доброго ранку, мила. Я даю Лео випустити трохи пари.
У нього цього ранку багато сил.
Сілле, ти там знудилася?
Хочеш цікаву іграшку?
І весела, і складна.
Дивися, що в мене для тебе. Головоломка.
Ось. Це «З», як «змія».
-Куди це піде? -Сюди!
Саме так.
Сесіліє? Не думаю, що їй слід давати складні головоломки.
Щось простіше з кольорами чи звуками тварин
для дворічної дитини краще.
Тепер і головоломки шкідливі?
Ти знаєш, як нездорово насідати на дворічну дитину?
Діти мають жити примітивно принаймні до чотирьох років.
Ти не хочеш, щоб Сілле грала ні з чим, що стимулює мозок?
-Це сповільнить її розвиток. -Це…
Дякую, але з нею все буде добре.
-Лео з таким не грає. -Бо не може.
Лео набагато відстав за розвитком від Сілле.
Я себе в цьому винуватила, але більше не буду.
-Тепер я гадаю, це гени. -Не думаєш, що довкілля теж впливає?
Не в цьому випадку.
Давайте не псувати ранкову атмосферу.
-Що тут таке? -Нічого.
Це «К», як «коза».
Лео!
-Востаннє кличу, якщо хочеш снідати! -Не снідати.
-Я зроблю ланч-бокси. -Я сама.
-Я хочу. -Але я вже це роблю.
-Мальте? Туди не можна миючий. -Куди?
-Сюди. Давай я. -Так, звісно.
Вибач.
Що таке, Мальте? Спина болить?
Так. Мабуть, під час роботи неправильно стою.
-Болить часто. -Що це?
-Айпед! -Ні, Сілле. Ми не граємо з айпедами.
-Айпед! -Це все ти винна, Сесіліє.
Хтось хоче кави? Ми вночі майже не спали.
Знову Лео не давав?
Мабуть, мої гени. Я не спав до десяти років.
Дякую, що передав Лео ці гени. Я рада, що тебе це розважає.
Дякую за нервову доньку, яка не забруднить рук без істерики.
-Завжди звертайтеся. -Так, взаємно.
-Чорт, до десяти років! -Лайка.
Господи!
Усе! Увечері збори мешканців!
-Що таке, солоденька? -Та нічого.
Подумала, що трохи змін не завадить. Так простір ефективніший.
Гарна думка, але мені подобалося як було.
Так було завжди. Допоможи мені повернути все на місце.
Звісно, гаразд.
-Давай. -Ага.
Так.
Мені треба підготуватися до краніосакральної терапії.
А поки поверни все на місця, гаразд?
ДАНСЬКА ФАРМАЦІЙНА КОМПАНІЯ РОЗРОБЛЯЄ ОБЛАДНАННЯ ДЛЯ ДІАГНОСТИКИ РАКУ
НАГОРОДА 2024 ЗА ДОСЯГНЕННЯ ТА ІННОВАЦІЇ У ФАРМАЦІЇ
Добридень.
-Вітаю. -Я можу вам допомогти?
Так.
Можете. Пол тут?
Пол Фредеріксен.
Так. У нього зустріч з Фондом боротьби з дитячим раком.
Вам призначено?
Ні.
Не зважайте.
Гаразд.
Ні, дозвольте спитати…
Пол — хороший керівник?
Так. Власне, він найкращий.
На дні народження завжди сам купує подарунки.
Дає вихідні, коли наші діти хворіють.
А що?
-Нічого. Дякую. -Гаразд.
Бувайте.
ЯК ЗАБЕЗПЕЧИТИ ОХОРОНУ ЗДОРОВ'Я І ЛІКУВАННЯ ДІТЕЙ?
Ви не хочете залишити повідомлення?
-Мені перервати його зустріч? -Не треба.
Я просто… Ой, пробачте.
Коли буде час. Бажано зараз.
Попросити Макса?
-Так? -Ні. Я зроблю.
Добре. Закінчиш до 22:00.
Авжеж.
Сесіліє, як справи у твоєї подруги?
-Якої? -З колективним проживанням.
А, з колективним…
Усе добре.
Я подумав, що якщо в них не вийде, я можу взятися за справу про опіку.
Добре це знати.
Але все йде гладко.
-Добре. Це чудово. -Дивовижно.
-Це чарівно. -Так.
Кокпорн!
-Кокпорн! -Привіт, любий.
ЯН ВИКЛИКАЄ
-Кокпорн! Ми хочемо! -Гаразд.
-Кокпорн? -Так, ми готували попкорн. Правда, Лео?
-А, ви готували попкорн. -Кокпорн!
-А де Сілле? -Її давно забрали.
Ясно. Я домовилася з Лів забрати обох.
Кокпорн!
Лів сказала, хоче побути з дочкою.
Кокпорн!
-Лео. -Кокпорн!
-Вітаю. -Кокпорн!
Годі, Лео.
Отже. Вітаю на зборах мешканців. Нам треба переосмислити інтеграцію,
бо ясно, що в нас від початку немає узгодженості.
-Нічого не розумію. -Треба підкреслювати наші сильні сторони.
-Кексик? -Так, дякую.
І як нам це зробити?
Систематизуючи наші робочі процеси, як показано тут.
-Це мій рецепт кексів з фініками? -Так. Вони чудові.
Я думаю подавати їх на показах домів.
-Чудова ідея. -Дякую.
Боже.
Правило номер один: пристойний одяг.
Усі, кому більше двох років, носять одяг.
У дітей не має бути природного розуміння тіла?
-Ні, дякую, Мальте. Правило два… -Ні, будемо по черзі, добре?
Я б віддала перевагу безглютеновим, безлактозним і безцукровим продуктам.
-Боже… -Так, Сесіліє.
Моя дитина… діти не мають залежати від цієї отрути.
Ага. І жодної їжі для мозку теж?
Сілле й усі інші потребують протеїн для кращого розвитку.
-На рисових хлібцях не виживеш. -Придумав.
Нам слід прикрасити дім по феншую.
-Фен що? -Феншуй.
Ми з Лів обговорювали взаємодію людей з оточенням.
Я погано сплю, відколи ми пересунули ліжко.
Можливо, ти погано спиш, бо вночі наше дитя перетворюється на гремліна?
До речі, варто спробувати дозволити дітям спати в одній кімнаті.
-Спільний сон має бути доволі здоровим. -Сумніваюся. Але спробуємо.
-Рухаємося далі. -Сесіліє?
Я хочу знизити рівень конфлікту в цьому будинку, встановивши кодове слово,
щоб казати, коли переходять наші межі.
-Кодове слово7 -Це дуже допомагає нам з мамою.
-Наше кодове слово — «тюльпан». -Як мило.
-Дуже педагогічно. -У мене дуже педагогічне мислення.
І я думаю, Сілле й Лео треба перевести у Штайнерівський садок.
Мене не влаштовують поточні художні ініціативи
і брак антропософського розуміння.
-Люба. -Ні.
Тепер вона принижує данську державну освіту.
Так.
Сілле й Лео геть не потрібна освітня стимуляція?
Ми їх придушимо й випустимо у світ
стати безробітними митцями чи музикантами?
-Музиканти — теж митці. -Саме так.
-Тату! -Знову.
Ні, я піду. Збори мешканців завершені.
-Я не закінчила. -А я — так! Я сьогодні більше не витримаю.
Боже…
-Лео, чому ти не спиш? -Не мама.
Лягай, добре? Уже пізно. Сілле спить.
-Не мама. -Ні, не мама.
Ніколи не мама. Але ти мусиш спати, бо я більше не можу!
Пробач.
Пробач, сонечко.
-Соска. -Мій любий.
Пробач, маленький.
О, привіт!
Вибач, я скористався вашим туалетом.
Наш забився, тому…
Ще я швиденько викупався у ванні.
У нас її нема. Сподіваюся, нічого страшного.
-Ти вже закінчив? -Так, я закінчив.
-Тоді можна я скористаюся своїм туалетом? -Так, звісно.
-Добраніч. -Добраніч.
Боже.
Гадаю, збори минули добре.
Може, прибирай комп'ютер?
-Усе гаразд? -Ні, бляха, не гаразд.
Цей біодинамічний цирк зводить мене з розуму.
-Це була твоя ідея. -Хрінова ідея.
Мені подобається, що ми живемо разом.
Сказала «А» — кажи й «Б», Сесіліє.
-Люба, ще не час спати? -Я мушу здати це сьогодні.
Ясно. Дякую за гарний день.
-Приємних снів. -Так.
БУДИЛЬНИК
Сесіліє, як так можна? Це занадто.
Я заснула. Мусила здати вчора до 22:00.
Ти вигориш, якщо не будеш обережною.
-Твоя робота не настільки важлива. -Настільки.
-Якщо я хочу підвищення… -Та грець із тим підвищенням.
Мені скоро 50, любий! Зараз або ніколи.
Макс постійно дихає мені в спину.
І я постійно відчуваю провину перед Лео.
Я нічого не можу зробити правильно! Я…
-Імовірно, ми з Лео несумісні. -Облиш.
-Це можливо. -Слухай.
Тобі треба заспокоїтися.
Візьми відпустку. Або вихідні.
Може, краще порозумієшся з Лео.
Подумай про це. Добре?
-Лів, це погано. У неї жар. -Так, але я весь день працюю.
Що мені робити? Жоден з нас не може залишитися.
-У неї жар? -Так.
Привіт, люба. Даси помацати?
-Ти вся гориш. -Лео, хутчіш. Нам треба йти.
Андреасе, у Сілле жар. Можеш побути з нею?
Вибач, у мене сім показів.
Що ж нам робити?
Я її візьму.
-Справді? -Серйозно?
-У тебе є час? -Ти казав, я маю взяти перерву.
Ти не брала вихідних через хвору дитину.
Ні. Це буде перший.
Дуже дякую, Сесіліє.
Сонечко, одужуй. Гарного дня. Ходімо, Лео!
-Ось. -Бувай, люба. Дякую.
-Ідіть. -Одужуй.
-Ходімо. Так. -Бувайте.
Бувайте.
Ну що? Ми залишилися удвох.
-Багато кроликів! -Тут так багато кроликів!
-Так. -Де? Ось один.
-Так. -І тут.
-Ні. -Ні?
-Мені це потримати? -Так, потримай.
Правильно! Молодець!
Серйозно? Хіба ключ не…
-Ні! -Ні!
-Ні, дійсно!
Послухаємо, що він каже?
Дінь-дон.
-Дінь-дон. Заходьте. -Можна зайти?
Так. Привіт. О ні!
Спробуємо ще? Я співатиму.
A, B…
C, D, E, S, G
H, I, J, K, L, M, P
ЯН ВИКЛИКАЄ
Привіт, Яне.
Тебе немає, а нам треба завершити справу.
Моя дитина захворіла, тому…
-Мені доведеться віддати її Максу. -Так, віддай Максу.
Мамо.
Ти маєш бути доступною…
Мені час, Яне. Бувай.
Ні, Сесіліє…
Ну ось.
Привіт. Ти прокинулася?
Ви погляньте.
Ходи сюди, сонне мишенятко.
Люба.
Так…
Солоденька. Так.
Привіт, Сесіліє.
Привіт, Максе. Ти отримав листа по Іверсену?
-Так. -Добре.
Дозволь спитати…
Та моя подруга, яка, як тобі добре відомо, — це я…
Якби вона вирішила рухатися за справою про опіку,
які шанси виграти?
Я б сказав, 90/10 на нашу користь.
Ясно.
Так і зробимо. Бувай.
Мамо, Пол з тобою не зв'язувався?
Ніколи не дзвонив і не писав на мій день народження?
-Нічого? -Ні.
А ми із цим не покінчили?
Так, але іноді люди змінюють думку.
Можливо, він її змінив і хоче мене бачити.
Я такого не уявляю. Він найбільший у світі нарцис.
Ага.
Ти впевнена?
Так! Він був повним егоїстом і не цікавився ніким, крім себе.
Закрили тему.
-Дякую. До зустрічі, бувайте. -До зустрічі.
Привіт.
-Привіт, тату. -Привіт, моя люба. Привіт.
А ось і він.
Тобі личить цей картуз.
-Я нервовий, бо отримав трійку. -Не сердься через трійку.
По всьому іншому п'ятірки.
-Їсти хочете? -Так.
Я забронював столик у стейк-хаусі.
-Поїмо стейків! -Так!
-Натисни сюди. -Сюди.
Так. Подивимося, що буде. Натисни ще раз.
Сесіліє, що тобі не ясно? Я сказала, без айпедів!
Тихо, ти її лякаєш.
-Бляха, ти все зіпсувала. -Лайка.
Я не дам підштовхувати доньку стати ботанкою-трудоголічкою як ти.
Картопля.
Що?
Нове слово для пом'якшення конфліктів, як ти хотіла. Картопля.
-Лео! -Сілле.
-Сілле? -Сесіліє, про це треба поговорити.
-Сесіліє. -Лео.
-Сілле! -Лео!
Сесіліє, стій. Нам треба про це поговорити.
О так!
Як міцно!
О так.
Що ви робите?
У Мальте хвора спина, тож я подумав,
що йому не завадять чарівні пальці Андреаса.
Але Андреасе, чому ти голий?
Не хотів, щоб мій одяг став жирним.
І ви використовуєте рапсову олію з кухні?
-Так. -Ну хоч не вазелін.
-Привіт, Сесіліє. Тебе вчора бракувало. -Привіт.
Але Макс упорався з контрактом Іверсена, тож усе добре.
Сподіваюся, у тебе ці лікарняні не ввійдуть у звичку.
Так ти не станеш партнеркою.
Пам'ятайте: ми працюємо багато наступних вихідних, щоб встигнути.
Сподіваюся, ти теж хоч раз так зробиш.
Усе, Яне. Годі!
Я найпрацьовитіший найманий раб.
А отже, найхріновіша мама, яка не бачить своєї дитини!
Тому стулив пельку!
У тебе було шість місяців декрету. Тобі неймовірно пощастило.
Тут ніхто, ні чоловік, ні жінка, такого ще не мав.
-Тобі це не здається трагічним? -Ні.
Тоді слухай сюди. Це припиниться негайно.
Я більше не пропускатиму час із дитиною. Крапка.
Максе, ось тобі максимум роботи.
Я звільняюся.
Сесіліє… після 11 років?
Ми не можемо обговорити це спокійно?
Я впевнений, ми знайдемо рішення, що влаштує нас обох.
Я скажу тобі рішення.
Я візьму дуже довгу відпустку від роботи й від тебе.
Ось рішення. Можливо, я не повернуся, бо відкрию свою фірму.
Якщо тут хтось теж втомився від цього дискримінаційного лайна,
ви знаєте, де мене знайти.
Любий? Андреасе?
Я тут, кохана.
Я звільнилася.
-Що? -Так! Я звільнилася!
Ти мав рацію. Я не витримала тиску.
-Я пропускаю багато подій удома. -Кохана, це ж прекрасно.
Ти неймовірна й хоробра. І прекрасна.
І трохи несповна розуму. Так?
А як же наш дім? Хто платитиме іпотеку?
Не знаю. Візьмемо із заощаджень.
-Або переїдемо. -Що таке?
Сесілія звільнилася.
-Здуріти. -Мої вітання.
-Це чудово для всіх нас. -Що? Так.
Сесіліє!
Сілуню! Ходи сюди.
Привіт, люба. Знаєш, що я зробила?
Я кинула роботу. Тепер я зможу весь час бути з тобою і Лео.
Чудово, так?
Так. Іди сюди, Сілле. Ми гралися кубиками.
Ходи сюди.
Ходи, люба.
Ходімо гратися кубиками.
Матусине сонечко.
Кохана? Я тобою дуже пишаюся.
Пробач, але те, що саме ти пішла з роботи…
КРУТИЙ ХІД. ЯН ТАК РОЗГУБИВСЯ, ЩО ПІШОВ ДОДОМУ РАНІШЕ.
ТИ ДОСІ ХОЧЕШ ОПІКУ?
Люба? Я обіцяв Лів, що ти не порушуватимеш її правил.
Оскільки ти будеш сама з дітьми.
Жодних навчальних ігор чи айпедів. Не порушувати правила, гаразд?
ТАК
Можеш наповнити?
-Тепер мені в ротик. -Кави?
-Бувайте. -Бувайте.
Гарного дня.
-Гарного дня. -Бувай.
Що ти їси?
На добраніч.
-Мальте? -Так?
-Я ходила побачити тата. -Що?
Неймовірно! Але…
Чому зараз?
Ця плутанина з нами й дітьми змусила мене згадати своє дитинство.
Я бачу, який ти чудовий батько
і розумію, скільки я пропустила.
Так, ясно.
-І який він? -Зовсім не такий, як я уявляла.
Дуже зосереджений на кар'єрі. Амбіційний.
-Ясно. -Але я не знаю, який він.
-Я з ним не поговорила. -Чому?
Злякалася.
І можливо, мама має рацію.
Можливо, для мене в його житті немає місця.
Ти не знатимеш, якщо не даси йому шансу.
Але тоді він від мене відмовився.
Тепер у нього нове життя.
Нова родина.
Не зважай.
Лів?
Люба?
Гей.
Я тебе кохаю.
І можливо, ти маєш рацію. Можливо, тобі не буде місця в його житті.
Але ти його щойно знайшла.
Гадаю, ти шкодуватимеш, якщо не спробуєш.
І ще.
Якщо ви порозумієтеся…
Сілле матиме дідуся.
І Сілле, і Лео.
Було б чудово.
Ходи сюди.
-Доброго ранку. -Доброго ранку.
-Приєднаєшся? -Ні.
Ну ж бо. Бери килимок.
Гаразд.
Тобі нормально вдома? Не сумуєш за роботою?
Ні. Поки я цим насолоджуюся.
Як би швидко я не бігла, цього завжди було мало.
-Мати малих дітей непросто. -Так.
Я казала, що працюватиму менше, коли буде дитина, але…
Але я обожнюю лікувати. І все так добре розвивається!
Та я бачу Сілле й Лео не так часто, як хотіла б.
Насолоджуйся своїм успіхом. Не вибачайся за нього.
Мальте гадає, я багато працюю. Це важко.
Не почувайся винною.
Треба робити те, що робить тебе щасливою.
Так краще для всіх вас.
НОВИН ПОКИ НЕМАЄ, АЛЕ СКОРО ОЧІКУЮ.
Я мрію відкрити власний заклад.
Повністю своє місце, де все вирішуватиму я.
Я тебе розумію.
Іноді я почуваюся так, ніби я себе пригнічую.
Наче в мені є щось більше. Якийсь порив, амбіція.
Можливо, це від тата.
Тому я цього не зрозуміла й не виконала.
Це природно, коли не знаєш свого коріння.
Можливо.
Буває важко розгледіти вплив генів.
На відміну від того, як на тебе впливає оточення.
-Біологія і середовище. -Так.
Сесіліє? Ти можеш відмовитися.
Але пошукаєш зі мною можливе приміщення?
Я не можу просити маму чи Мальте. Їх треба переконувати.
Залюбки.
Серйозно?
-Це так люб'язно. -Прошу.
Як добре нарешті з кимось поділитися!
Дякую.
-Гаразд. Робимо собак. -Собак?
-Отже, собаки. Добре. -Так.
-Будьмо! -Будьмо!
-Вітаю з продажем, коханий. -Так, вітаємо.
Дякую. Приємно було продати Росенвенґет. Залишилася ділянка на проспекті Єрсін.
-Вона мене гризе. -Він ніяк не вгамується.
-Привіт. -Добридень.
-Привіт, тату. -Вітаю.
-Дуже затишно. -Так.
Я привіз ворота, щоб було нормальне футбольне поле.
-Що скажете? -Так! Зіграймо.
-Авжеж. -Так!
Діти! Грати у футбол!
-Лів, ти з нами? -Добре!
Хай-кік!
-Хто з нами? -Я формую команди.
-Ходімо. -Ходімо, діти.
-Ворота тут. -Як гарно, люба.
-А інші тут. -Тут?
Усе гаразд?
Зараз? Більш ніж гаразд.
Добре.
Так! Бий!
-Ну ж бо! -Молодець!
Я жив у колективі у свої 20. Мені подобалося.
Громада.
-Тату, я не знала. -Ні.
Твоїй мамі це не подобалося. Надто альтернативно на її смак.
Мабуть, глибоко в душі вона боялася, що стане брудно.
Було багато дівчат.
А вони були?
Ну, була одна…
Чи три.
-Приєднаєшся до нас? -Згодом.
Суддя вийшов на поле.
Давай. Уперед, Лео.
Так!
-Молодець! -Танцюємо. Готові?
Так! Молодець!
Ти спритний.
Він талановитий.
-Іди сюди! -Ти молодець!
-Ні! -Так!
Так!
Ви подзвонили Максу. Залиште повідомлення.
Максе, це Сесілія. Я хочу скасувати справу про опіку.
Я передумала.
Звісно, я заплачу за твій час, але нехай скасують справу.
Дякую. Бувай.
Він летить!
-Давай. -Він робить фінт.
Гарний сейв, Лео!
«Снігова сова Улла швидко летить від білого ведмедя».
-Це тут. -Так, це тут.
«Вона летить високо в синє небо. Сонце світить, але Улла нещаслива».
-Дивися. -Так, подивися.
Люблю мама.
Сонечко. Про що твоя мама думала?
МАКС ВИКЛИКАЄ
Там картинки.
-Дивіться, що в мене є. -Виглядає смачно!
Що це? Там шоколад?
-Ого, мені цілий? -Дивіться.
-Лео… -Малий шкідник.
Люба, можна їй спробувати трохи бекону? Заради мене.
Гаразд, шматочок.
-Але якщо захоче. Не тисни на неї. -Добре. Люба.
Скуштуєш найкращий винахід людства?
Так.
Ням.
Татова доця.
Перепрошую… Я почала трохи формально.
Хочу сказати кілька слів. Я завжди була…
А потім зустріла тебе, і ти була…
Тоді в мене з'явилася отака дитина… А в тебе така.
Потім ми дізналися, що твоя отака була моєю, а моя отака — твоєю.
І я заплуталася.
Тепер ми маємо це.
І я не просто…
-А ти не просто… -Ні.
Ніхто не такий. Ми всі просто люди.
Кохана…
Пробачте.
Сесіліє, це було прекрасно.
Дуже гарно.
Мабуть, продукти привезли.
Я відчиню.
-Привіт, Максе. -Привіт, Сесіліє.
Двері були відчинені… Я намагався додзвонитися.
-Ти отримав мої повідомлення? -Не міг прослухати.
Було дуже шумно. Але якщо ти кажеш те, що я думаю,
то ми не можемо це відкликати. Ось так просто.
-Документи подано. -Але Максе…
Допомогти з продуктами? Привіт, Максе.
Привіт, Андреасе. Вибачте, що турбую в суботу, але це не чекало.
-Так. -Як я вже казав Сесілії…
-Це щодо справи про опіку. -Справа про опіку?
Так. Її не відкликати. Документи вже у відділі сімейного права.
-Що? -Привіт.
Справа про опіку?
Над Сілле?
-Серйозно, Сесіліє? -Про що ти думала?
Я не знав, що ви досі живете разом. Як мило.
Я піду, а ви розбирайтеся.
-Подзвони мені, Сесіліє. -Подзвоню.
Гарного дня.
Ти здуріла?
Ця твоя промова щойно — це все брехня?
Ні. Я все це казала щиро.
Пробачте, це була помилка. Я шкодую, і я це казала Максу.
Що ти робиш? Я не розумію.
Лів, я не виношу того, як ти ростиш Сілле.
Це протилежне тому, що я вважаю найкращим.
Наче ти знаєш, що найкраще у вихованні.
Ти, найгірша у світі мама!
Я? Це в тебе стільки правил і обмежень, що просто дах їде.
Правила щодо їжі. Щодо іграшок. Навіть щодо вуглецевого сліду.
-Так, бо це здорові правила! -Ти кажеш усім бути відкритими.
А сама вузьколоба. Вдаєш святу і врівноважену.
Лише ти знаєш, як правильно.
-Так і є. -Знаєш що?
Ти мене до сказу довела
своїми правилами хіпі, псевдоспособом життя і цією маячнею!
Досить твого лайна!
Гаразд. Ми їдемо звідси.
Добре.
Якщо з нами так жахливо жити, ми з'їдемо. Правильно?
Що? Так, звісно.
Ні, Лів. Спробуємо помиритися?
Усе було дуже добре.
-Заради дітей. -Мамо!
Сілуню.
Ходи сюди.
Так.
Мамо.
-Гаразд, Сесіліє. Ти виграла. -Що?
Ти перемогла!
Бери свою біологічну дитину, а ми візьмемо свою. Обмін.
Що?
-Ідемо збиратися. -Але…
-Наш адвокат з вами зв'яжеться. -Лів, ми знайдемо рішення.
Ходи сюди, Сілле. Потерпиш мене, поки не отримаєш свою справжню маму.
-Мальте… -Лео, любий, бувай.
Насолодіться ним, поки можете. Ви після цього не побачите жодного з нас.
Ходімо, Мальте!
Мальте?
-Має ж бути якийсь вихід. -Це рішення Лів.
То що, ми маємо віддати Лео? Цього не буде.
-Ми нічого не вдіємо. -Сесіліє!
Вона має право. Вона його народила.
Чорт, я не вірю!
Ми повернемося по наші речі з вантажниками.
Мальте, куди ви підете? Ви ж здали свою садибу в оренду.
Побудемо в Улли. Фантастика.
Мальте, не можна так розходитися.
-Ми маємо щось зробити. -Пізно.
Це надто далеко зайшло.
Час спатоньки.
Мамо…
Я сумую за Сілле.
Так.
Я теж за нею сумую.
Як так — немає Netflix? Та хоч би національне ТБ.
Я не дивлюся телевізор.
Мальте, ще коренеплодів? Чи брусничного соку?
Ні, дякую, Улло. Я ситий.
Як же це добре.
Залишайтеся тут скільки хочете.
Мамо!
Що таке, люба? Досі не спиться?
Усе гаразд.
Спи.
-Люба. -Чому ти не можеш забрати її з садка?
Відколи цього не робить Сесілія, я маю і відводити, і забирати,
бо ти дуже зайнята.
Боронь боже, щоб ти допоміг мені з кар'єрою, бо та пішла в гору.
-Я хочу Лео. -Так, зараз ми його побачимо в садку.
Не всі так люблять роботу, що забувають про решту.
Годі. Ти говориш точно, як моя мама!
-Що? -Так.
Здається, що ти намагаєшся мене стримувати. Я так не можу!
Чому ти не можеш радіти за мене?
-Лів, облиш. Я просто… -Ні!
Годі тобі!
-Мабуть, це на краще. -Сілле!
Нарешті в тебе буде дитина, більше схожа на тебе, так?
Мамо, у садку забороняють телефони.
-Ясно… -Господи.
Гей.
-Мальте. -До зустрічі, Лео.
Я…
-Доброго ранку. -Привіт.
Я чув, Лео восени міняє садок?
Неочікувано. Чи я щось не так зрозумів?
На мою думку, тобі варто починати,
бо тобі є що запропонувати.
-Дай знати, якщо знадобляться інвестори. -Я рада це чути, Луїзо.
-Авжеж. -Дуже дякую.
Це я дякую. Знов можу грати в теніс.
Це чудово. Давай.
-До зустрічі. -До зустрічі, Луїзо. Бувай.
Про що мова?
Мамо.
Я вирішила відкрити власну клініку.
Я про це давно мріяла і…
сподіваюся, ти підтримаєш.
Ну, якщо це твоя мрія, я не вставлятиму палиці в колеса,
хоча мені трохи боляче, що ти не хочеш працювати зі мною.
Так. Це моя мрія.
І я зв'яжуся з татом.
Ні, Лів. Це погана ідея. Ти будеш розчарована.
Так, мамо, цілком можливо.
Але я шкодуватиму, якщо не спробую.
Я дізналася, де він працює.
Люба, я…
Можливо, я…
Що?
Можливо, ми з Полом обоє винні в тому, як усе склалося.
Так. Що ти маєш на увазі?
-Він хоче мене бачити? -Не все так просто.
Він був одержимий кар'єрою і не знаходив часу.
-І ти не хотіла мене ділити? -Він цього не заслуговував.
Він не заслуговував тебе!
-Я намагалася тебе захистити. -Так. Ясно.
Але я вже не маленька дівчинка. І хочу познайомитися з татом.
Бувай, мамо.
-Ще раз добридень. -Вітаю. Мені треба поговорити з Полом.
-Зараз, будь ласка. -Так, звісно. Прошу.
Гаразд.
Так, але якби… Так?
Пробачте, Поле. Відвідувач. Гадаю, це важливо.
-Добре. Перепрошую. -Звісно.
-Добридень. -Добридень.
-Так? -Пробачте.
-Я… -Дуже амбітна практикантка?
Ні.
Я ваша дочка.
Лів?
Мені шкода, що все так закінчилося.
Але ми були молоді.
Я був молодим амбітним ботаном, який хотів кар'єру.
Тобі довелося вибирати між роботою і сім'єю?
Улла так вважала, бо я мав амбіції.
Я мріяв відкрити цей бізнес.
Я мріяв про успіх. Хотів робити світу щось хороше.
Я це намагаюся в компанії,
але Улла цього не прийняла.
Та це не її провина.
Я мав наполягти і вчинити так, як краще для тебе.
Тепер із цим жити.
То…
То ти не завів сім'ї?
Так.
Завів.
Через кілька років я зустрів жінку,
з якою вдалося поєднувати роботу й життя.
Я навчився чітко озвучувати свої потреби.
І брати її потреби до уваги.
У нас двоє дітей.
Філіппа й Еліотт. Їм 20 і 17 років.
У тебе є зведені брат і сестра, Лів.
Я часто уявляв, як би було чудово,
якби ви були всі втрьох.
Може, ще не пізно?
Якби ти змогла мені пробачити…
Ми б почали спочатку.
Можливо.
Я ніколи не хотіла бути єдиною дитиною.
Лів, я…
Сподіваюся, ти мені повіриш, коли я скажу…
що найбільше в житті шкодував про те, що не бачив, як ти ростеш.
Боже…
-Привіт, люба. -Привіт, тату.
Ось ти де ховаєшся.
Мама каже, усе пішло шкереберть.
Вона вважає, це на краще, що тобі залишиться Сілле.
Шкереберть. Ти й не уявляєш, тату.
Що ти робиш?
-Займаюся садом. -Ясно.
Незвично бачити тебе такою.
Це дуже нагадує…
-Це я? -Так.
Ти була дикою малечею.
Неконтрольованою. Шибайголовою.
-Тату, я цього не бачила. -Ні.
Твоя мама їх сховала.
Вона не любила, коли я фотографував,
поки ти не вимиєшся, або коли ти бешкетуєш.
Їй було важко, що ти не така, як вона.
Нічого не нагадує?
І я зробив окремо цей альбом,
раптом доведеться тобі нагадати про твого внутрішнього негідника.
Ось, дивись…
-Поглянь. -Ні!
-Виглядає як Лео. -Один в один.
Коли я стала слухняною дівчинкою?
Мабуть, не раніше, ніж у нас з'явилася Метте-Ліне.
Дивися.
-Ні! -Так.
Ти дуже пишалася сестрою.
Ви одна одну дуже любили.
Тату, мені треба йти.
Хтось раптом передумав. Прибіг підібгавши хвоста.
Ні, помрій. Я маю поговорити з Максом.
Сесіліє, ми можемо обговорити твоє повернення. Може, на пів ставки?
Ні, дякую.
-Привіт, Сесіліє. -Потрібна твоя допомога.
Я не розумію. Ти вирішила цього не робити?
Так. Ми маємо зупинити процес про опіку.
Гаразд, я займаюся. Сесіліє, я з усім розберуся.
Дякую.
-Є дещо ще. -Так?
Ти займаєшся правами на власність?
Так, займаюся.
-Ви завжди цілуєте своїх рієлторів? -Лише наймиліших і найкращих.
До зустрічі!
-Привіт. -Привіт.
-Я… -Я хочу…
-Поговоримо? -Так, звісно.
-Лів, я… -Я не терплю жити без вас!
-Ясно. -Я думала, що така вся, бляха, відкрита.
Але ж ні, правда?
Я владна й маніпулятивна.
-Я хочу все вирішувати! -А я ще гірша.
Я всіма способами пригноблюю сина. Треную його як пуделя.
Сиди як слід. Їж як слід. Поводься як слід!
А я така істерична, що не даю власній доньці природно розвиватися.
Я не даю їй працювати лівою півкулею.
А я настільки погана матір, що хочу поміняти сина на міні-версію себе.
Це я погана мама!
Я згодна проміняти дочку, бо почуваюся, що мене обділили.
Бо вона, бляха, так нагадує тебе!
Мені було дуже складно не знаходити спільну мову з Лео.
А він не винен.
У мене було стільки тиску, я була виснажена.
Він це відчував.
Пробач, Лів.
Я навіть не знаю, що я думала з тією справою про опіку.
Пробач.
Мені теж варто вибачитися.
Пробач, що я тобі із Сілле не давала спокою.
Ти їй така ж мама, як і я.
Мені слід до цього звикнути.
Але я і без Лео не можу.
Вони двоє не мусять бути нарізно. Вони як…
-Брат і сестра? -Так.
У найдивніший альтернативний спосіб.
Так.
Боже…
Садочок.
-Нарешті ви приїхали. -Вибач.
Коли ви не приходите вчасно, я дзвоню вашим чоловікам.
Чорт, Лів.
Мальте, припини. Не змушуй мене почуватися винною.
Так важко поставити Сілле й сім'ю на перше місце?
-Любий, поговоримо? -Що?
-Ми можемо… Ходімо. -Привіт, любий.
Ходи.
-Люба, серйозно. -Знаю. Вибач.
Що таке?
-Мальте, я сьогодні говорила з татом. -Ясно.
Він сказав, важливо висловлювати свої потреби. Тому…
Знаю, я казала, що хочу працювати менше. Але насправді…
Кажучи це, почуваюся найгіршою мамою.
Декрет був найнуднішим.
-Ти ніколи не казала. -Ні, бо мені було соромно.
Я люблю Сілле всім серцем.
Чесне слово.
Але чудово йти на роботу і забувати про все це батьківство.
Я крутий професіонал.
Мені здається, я на щось впливаю.
Я маю бути не просто чиєюсь мамою.
Я можу так почуватися?
Так, безперечно.
Дякую.
Ще я хочу відкрити власну клініку, тож деякий час буду дуже зайнята.
Звісно, давай. Тобі це буде дуже корисно.
І не завадить трохи віддалитися від мами.
-Так. -Бо я вже говорю як вона.
Але як нам це зробити, якщо ми обидва багато працюємо?
А в мене є рішення.
Що скажете?
Ого, Сесіліє. Дім? Він дуже гарний.
Не один дім.
Два доми!
Ставай. Біжи пограй там, добре?
Це та ділянка, що не продавалася,
бо будинки дуже різні.
Тітка власника жила в гостьовому будинку, який не всім до смаку.
Але він чарівний. Я подумала, вам сподобається.
Я чекав підхожого покупця.
Того, якому потрібен отакий дім… і отакий.
Можливо, це зухвало, але я купила.
Що?
Я розділила ділянку на дві. По одній на дитину. Тож…
Сілле, ти власниця синього дому.
-Я хочу великий! -Не сумніваюся.
А Лео?
-Це твій дім. -Гарний, так?
Ми житимемо поряд, але не під одним дахом.
-Як вам таке? -Мушу визнати, спокусливо.
Не доведеться бачити ваші огидні дизайнерські меблі.
А ми позбудемося твоїх блювотних фіміамів
і нестерпної чернечої музики.
А я позбудуся смороду м'яса і твоїх декоративних подушок.
Не треба буде ходити крізь оці твої штори.
Андреасе, давай разом займемо один будинок, щоб не слухати їх?
Мальте, чудова ідея.
-А що з дітьми? -Можемо домовлятися по сім днів.
Гадаю, це сучасно.
У вас сім днів обоє, а потім сім днів абсолютно без…
-Це чудова ідея. -Я хочу Сілле на її день народження.
Гаразд. Тоді вона в нас на Різдво.
Ні, на Різдво будемо всі разом.
Залюбки! Але на Різдво наші діти їстимуть качку.
Відірвемося. Я запечу свинину.
Ні! Мої діти не їстимуть скоринку.
Ви знаєте, що у свиней є вугри?
-Лів, картопля! -Ні, Сесіліє.
Ти неправильно використовуєш слово «картопля». Так не можна.
Та можна.
-Є інші варіанти. -Наприклад?
Можете знову зайнятися сексом.
-Я хочу спати. -Ну, люба.
Ні, коханий, у мене немає сил.
Вибач.
Я протягну їх через медіацирк, і тоді я їх тр…
Серйозно? «Я їх трахну»?!
Я протягну їх через медіацирк, і розчавлю так сильно,
що вони не впізнають власні сраки.
Нічого собі.
Сильно.
Я не про справжнє снодійне. Я про снодійне для дітей.
Андреасе, чому ти голий?
Тобто? На мені спідня білизна.
-Чому на тобі немає одягу? -Не хотів, щоб він став жирним.
-Чорт, Мілле. -Вибачте, я піду.
-Зайди сюди і зроби як слід. -Добре.
-Тобі треба розслабитися. -Ні, у мене зараз немає сил.
Так дико дивитися, як ви його відтягуєте!
Я набагато гірша за тебе. Я всіма способами гноблю сина…
Ми його тренуємо… наче він пудель.
Так! Так, ти така. Або… Твоя черга. Кажи щось.
Ні, любий. У мене зараз немає сил.
Відмотаємо.
Мабуть, час зупинитися.
Це був я.
-Отак перднути. -Незрівнянно.
Хто це? Хто зізнається?
-Це я. -Це була я!
Переклад субтитрів: Ольга Галайда