Downloaded from YTS.MX
Ne zaboravi oprati zube.
Zašto moram prati zube?
Official YIFY movies site: YTS.MX
Želiš li da ti ispadnu?
Samo jedan.
Čuj, trebat ćeš zube. Reći ću ti zašto. Moram ići.
-Mama će ući u žensku povijest. -Što?
Poslije ću ti reći što je to. A i ostatak svijeta.
Jeste li spremni ući u povijest?
Pozdravite prvu ženu koja ima vlastiti specijalni stand-up
u Radio City Music Hallu!
Michelle Buteau!
Hvala.
New York!
Uspijete svaki put.
Baš vas volim.
„Je li dobra? Je li?”
Čovječe!
Volimo te, Michelle!
I ja tebe, kozo.
Sad bih te privila na grudi, ali imam posla.
Volim raditi ono što volim i zarađivati.
Što?
Divno je. A to želim i vama.
Ako to još niste radili, doista vam to želim.
Jer je dobro. Dobro je.
Jednom mi je neki tip rekao: „Ja sam producent u pripremi hrane.”
„Ma daj! Je li to pravi posao?”
„Super. Nađi prostor za sebe.”
Rekao je: „Htio bih snimati s tobom jer voliš kuhati.”
„Nisam to rekla. Samo tako izgledam.”
Dobro.
Kazao je: „Imam savršeni recept. Složenac od batata.”
Odgovorila sam: „Dobro.
Koliko se to plaća?”
Odgovor me iznenadio jer je bilo mnogo nula.
Rekla sam: „To je dobar iznos.
Moram li pokazati stopala?”
Gledala sam Euforiju. Znam što klinci rade za novac.
Kazao je: „Ne, ova te tvrtka voli.”
Ne smijem vam reći ime tvrtke,
ali mogu reći da se rimuje
s „Tambellove ovrhe”.
Svi ste shvatili?
Uvijek netko nije.
Nisam čitala recept.
Samo sam došla na vrijeme s izrezom i ružem.
„Hajdemo raditi složenac, dušo.”
Dali su mi batate.
Rekla sam prema kameri: „Batat. To mi je nadimak.”
Redatelj je rekao: „To je obiteljski recept.” Rekla sam da znam.
Zaigrala sam se. Dodali su mi sol i papar.
Zapjevala sam: „Sol i papar su stigli. Sol, sol.”
A onda su ti ljudi… Zvat ću ih ljudima
jer znam da su nečija djeca.
Dali su mi dvije šalice naribanog cheddara.
Imala sam ovakav izraz lica.
„Radimo li isti recept?”
Rekli su: „Da, on će sve povezati.”
„Tko vam je to rekao?”
Rekli su: „Stavi ga.”
Kazala sam: „Kad ga stavim, više ga ne mogu izvaditi.
Kao piškenje u bazenu.”
A onda su mi ti ljudi…
dodali
konzervu
krem juhe od gljiva…
od Tambellove ovrhe.
Ne znam jeste li ikad vidjeli
svježu konzervu…
krem juhe od gljiva
od Tambellove ovrhe,
ali gusta je.
Pomislila sam kako se moramo pomučiti.
„Trebamo sobnu temperaturu.”
Miješala sam je, ali nastao je nered.
Izgledalo je kao da je pas imao pobačaj.
Taj pas ima veća prava na svoje tijelo nego ja, što vam je?
Ta će kuja biti dobro.
Pokušavala sam je promiješati,
a redatelj me pitao što nije u redu.
„Nasmiješi se.”
Stavila sam to
u pećnicu
i rekla svima: „Dobro. Sretan put kući.”
Redatelj je rekao: „Moramo ga jesti, komentirati.”
Upitala sam:
„Tko ti je to rekao?”
Odgovorio je: „Na svim snimkama ljudi jedu i komentiraju.”
Kazala sam: „Ne moramo kao oni. Budimo junaci.”
Rekao je: „Žao mi je, Michelle.
Ali ne budeš li jela i komentirala, nećemo ti platiti. Stoji u ugovoru.”
Izvadila sam ga iz pećnice i…
Kad sam ga izvadila, ključao je.
Izgledalo je osobno.
Stavila sam ga na radnu plohu, odvažno je negirao svaku nadu.
Stavila sam ga…
u usta.
Pokušavala sam razmišljati o tome
na što mogu potrošiti novac.
Kao dobra drolja.
Hvala. Čujete pljesak? To su te drolje.
Koje imaju račune.
On me pitao kako se osjećam.
Rekla sam: „Kao da sam u epizodi Fear Factora.”
Upitao me kakvog je okusa. „Skupog”, rekla sam.
Nisam zaplakala, samo mi je oko zasuzilo,
a on mi je rekao da sad mogu kući.
Objavio je snimku.
Pitala sam se tko će je gledati.
Tko će gledati snimku od 40 sekundi kako radim složenac od batata?
Pa…
Zaboravila sam da postoji Crni Twitter.
Moja greška. Čim sam vidjela da sam popularna, znala sam to.
Zaboravila sam da crnci štuju batate.
Moja greška.
Pokušala sam doći do podcasta Shannona Sharpea.
Bio je zauzet.
Amanda Seales kanila je snimiti trodijelni video o meni.
Morala sam još sedam puta gledati Hrabre papke.
Ajoj!
Svjetloputi ne smiju sjebati crnu kulturu.
Neće me zvati na festivale.
No nikad nisam vidjela više od 10 000 tvitova s mojim imenom,
pa valjda nije tako strašno.
Pa…
Jedna je tetka
svaki sat nešto objavljivala, sve velikim slovima.
Dobro, dosljedna je.
Velikim je slovima pisala: „Zovite policiju!”
Što?
Ne moramo uplitati policiju.
Mnogi su pitali jesam li dobro.
Hvala vam.
Ne znam, moram provjeriti.
Nazvati svoje snažne prijatelje.
Ali najsmješniji, ali i bolan komentar, kojeg se sjećam
bio je: „Kvragu.
Cura izgleda kao spremačica iz filma Bježi.”
Ne!
Ne.
Upravo sam shvatila koliko vam je ovo ludo
ako niste gledali Bježi.
Jeste li dobro?
Loša sam s internetom, uvijek me pogodi.
Ili ga isključim ili mi je previše stalo.
Mislila sam da će najteži razgovori s djecom
biti povezani
s rasizmom, maltretiranjem
i seksizmom, ali sad shvaćam
da moram porazgovarati s djecom
o tome kako da odrede svoju vrijednost bez lajkova i pratitelja.
Dobro došli u moj sisati TED Talk.
Sa snovima velikima poput jastučića.
Moja su djeca jako pametna. Neće biti teško. Blizanci imaju pet godina.
Hvala.
Imam dječaka i djevojčicu. Dok mi ne kažu drukčije. Inkluzivna sam.
Volimo i razvijajmo se.
Imaju krasna imena.
Zovu se Hazel i Otis.
Slatko. Imam naušnice s njihovim inicijalima.
Tako je. Ona je vječna drolja.
Bože! Rosé je tako mokar.
Kad imaš blizance, svi ti se obraćaju.
Nisam to znala.
Ljudi mi prilaze s određenom namjerom.
Pitaju me jesu li blizanci. Odgovaram: „Vi ste pedijatar?”
Ali obično mi priđe netko tko je blizanac
i želi mi to reći. „To su blizanci? I ja sam.
Ne volim svog blizanca. Dijelimo tortu.”
Kažem: „Pa vi vodite pravi rat.”
Što?
A oni kažu: „Mama više voli mog blizanca.” Pa jasno mi je zašto.
Nastavljaju, a ja kažem: „Moram vas zaustaviti.
Nisam druželjubiva. Samo imam podbradak.”
Ja sam gadura. Ovo je zbog roséa i maslaca.
Djelujem pristupačno. Giht je pristupačan.
Nisam znala koliko djeca mogu biti različita
kad su od istih sastojaka. A jesu. Recimo Hazel.
Ima energiju 53-godišnje crnkinje koja radi na tehničkom pregledu.
Divlja je. Dođe na igralište
i sve pita: „Zar ovo trebate raditi?”
Luda je.
Djeca mi prilaze i govore: „Hazel mi opet gleda u dušu.”
Moramo biti bolji.
Bože, kako je drska.
Nemam pojma na koga.
Dobro, znate što?
Razumijem vas.
Ali ja sam se ohrabrila u tridesetima. A ona ima pet godina.
Jednom sam krenula u trgovinu u kratkim rukavima
jer je to sve što radim, jebote.
A ona je rekla: „Odjeni duge rukave, laktovi ti izgledaju staro.”
Ali ima pravo. Laktovi mi izgledaju jebeno grozno. Kako?
Otkad? Nitko ti to ne govori kad si u četrdesetima.
Izgledam kao da sam 22 godine radila plank.
Kako bih znala da mi laktovi nalikuju golubljoj glavi?
Otkad?
Dame, što trebam? Ashwagandhu?
Što trebam?
Magnezij? Laktovi izgledaju ludo.
Izgledaju kao tip
iz filma o Indiani Jonesu koji je uzeo pogrešan kalež.
Hvala svima starijima od 38. Hvala.
Hvala.
Vidim vas.
Bože,
ta drska djeca.
A ne žele ni spavati.
Stalno su budni.
Ona siđe u 22 sata i pita što radim.
„Sad skrivam e-cigaretu. Što ima?
Što se događa?
Već si pojela dvije banane. Što sad trebaš?”
Bože!
Drska djeca kasno idu na spavanje i rano se bude.
Svakog je jutra budna u 5.30.
„Vrati se u krevet.
Nećeš ništa propustiti.
Sad se ništa ne događa.
Ne živimo na farmi.
Ovo nije vojska.
Vrati se u krevet.”
Bože dragi!
Hazel ima toliko energije. Ona je kao…
Zamislite DJ Khaleda kao petogodišnjakinju.
Kad se probudi, odmah: „Dobro jutro svima!”
Samo blizanci, blizanci!
Ona je najbolja.
Da! DJ Donwill.
Bože dragi!
S Otisom ne mogu razgovarati kao s Hazel
jer je on drag i tih.
Hazel iz mene izvlači crnu majku,
ali poput one iz Maury Povich.
Kad smo u trgovini, ponavljam:
„Dođi.
Ništa više nećemo kupiti. Nećemo… Spusti to.”
Zbog nje se osjećam kao bijesni trbuhozborac. „Dođi!
Spusti to. To nećemo kupiti, više ništa ne kupujemo.”
S Otisom ne mogu tako.
Otis ima energiju umornog supruga koji u trgovini drži ženinu torbicu.
Vidim neke od vas ovdje večeras. Puno vam hvala.
Otis je tako drag. Dok govori, sporo trepće.
„Mama…”
Katkad ga žalim jer odrasta u kući
s mnogo snažne, ženske energije, ali mislim da od toga profitira.
To je najbolje obrazovanje koje neće steći u školi.
Ali katkad mi ga je žao
jer je prva rečenica koju je izgovorio bila:
„Dobro, ljudi, smirite se.”
Otise!
Pokušavam ga naučiti kako da bude čvrst.
Kako da hoda njujorškim pločnicima, vozi se podzemnom.
Kako da starijima pridrži vrata i sve to. To je važno.
Jednom smo bili u gužvi u New Yorku
i on je pred svima zavikao:
„Mama, ruka koja trepće kaže da sad ne smijemo prijeći!”
Rekla sam: „Tako je.”
A stranci su mi rekli: „Bravo, mama.”
Bravo. Roditelji znaju
da se, kad dijete u javnosti napravi nešto kako treba,
osjećate poput jebenog anđela.
„Ja sam živi anđeo. Što vi jebeni ljudi bez djece radite? Reciklirate? Dobro.
Dobro.
Kompostirate? Dobro.”
Mi ostavljamo u boljem stanju nego što smo zatekli.
Onda je Otis nešto naučio i bio je ponosan.
Povikao je: „Mama, bijelac kaže da sad smijemo ići.”
Bože dragi!
Ovu priču zovem Kontrola rađanja.
Jer ako ste kanili imati djecu, poslušajte je i odlučite.
Otis je u nosu imao veliki šmrkalj.
Pitao me kako da ga izvadi.
„Stvarno me to pitaš?” Kad vam dijete nešto kaže,
znate da ćete se brinuti do kraja života.
Rekla sam: „Gurni prst i kopaj kao da tražiš odgovor.”
Zar sam ja učiteljica? Ne znam.
Nije ga uspijevao izvaditi. „Otise, ovo mi je teško gledati.”
Bit ću iskrena.
Glavu je nagnuo unatrag.
Lovio je sâm sebe kao pas svoj rep.
Pomislila sam kako ga ne želim takvoga pamtiti.
Rekao je: „Mama, ne mogu.” „Da, vidim.”
Trebam spomenuti da smo se ukrcavali u avion.
A on je rekao: „Mama, ne mogu.”
Donijela sam odluku.
Ušla sam i dohvatila ga.
A onda je napravio nešto što u životu nisam vidjela.
Preklopio se kao stolica za plažu.
Ležao je na tlu i radio…
A onda se ispružio.
Što?
Ležao je.
A onda je povikao:
„Mama, želim svoj šmrkalj!
Stavi ga natrag!”
Ljudi su stajali iza mene.
A ja sam morala odlučiti.
Pa sam ga vratila.
Polovica vas plješće, polovica osuđuje. Vidim vas. Dobro?
Tako su me gledali.
Htjela sam im viknuti da sam prije bila kul.
„Bila sam kul. Šmrkala sam kokain s kite,
znam kako nos može biti kompliciran.
Uživajte u prostoru za prtljagu.”
Ovo je dobar tren da pozdravim mamu u publici.
Bok, mama.
Bok, Marie.
Čovječe, sigurno sam bila drsko dijete
jer bi joj gustoća kostiju bila drukčija.
Sad shvaćam.
Nerado se žalim,
ali osjećam se izmoždeno.
Nemojte da vas zavaraju šljokice i til.
Izmoždena sam. Ako dođete u moju kuću
u 17.30,
zateći ćete me na kauču, umornu kao Viola Davis.
„Tako sam umorna.”
Tako umorna.
Sad znam zašto mama tako izgleda.
Moja mama izgleda kao haski u Miamiju.
Ne znam je li žedna ili se smije.
Uvijek izgleda kao da postavlja pitanje i na njega odgovara.
Sad to shvaćam.
Osjećam se
kao vrata na kraju Titanica.
Samo manje plovno
i na mene se svi penju.
Moja cijela obitelj želi se ukrcati.
Zviždaljka mi ne radi i…
Shvaćam!
Shvaćam.
Nisam ni znala
da se možeš ozlijediti kad se brineš o djeci
jer ne razmišljaš o tome kako se krećeš.
Ozlijedila sam se jer se neprestano saginjem, ali ne onako kako volim.
Truba!
Hvala.
Jako sam se ozlijedila.
Suprug mi je rekao kako misli da imam išijas.
Nisam ni znala što je to. Tako sam bila mlada.
Mislila sam da je to skupa tjestenina.
Mislio je da imam išijas.
Rekla sam da na računu piše da su to penne.
Tako sam bila mlada.
Oglasite se ako znate za išijas.
To! Volim odraslu publiku.
Hvala što pazite na mišiće. „Večeras ne mogu na nastup.
Išijas me muči.”
Bože, sad imam naočale. Ne vidim jelovnik. Ja sam ta kučka.
„Upalite svjetlo.
Zašto su restorani tako mračni?”
Tako sam stara.
Dobila sam išijas i otišla doktoru.
Dao mi je ibuprofen za sportaše.
Da, ja sam sportašica, bravo.
Dao mi je i masažer. Znate što je to?
Sjajno. Ja nisam znala.
Dobro, masažer će mi pomoći da izdržim.
Ma daj!
Nisam mogla nikamo ići,
pa mi je došla prijateljica koja je divna crnkinja lezbijka.
Zovem je Proročica.
Sve zna i sija.
Vidjela je moj masažer i reagirala je: „Dobro.”
Rekla sam da je za moj išijas. A ona: „Kako god ti kažeš.”
Rekla sam da je masažer.
Služi za masažu.
A ona je kazala: „Ovisi kamo ga usmjeriš.”
Rekla sam: „Stara!” A ona: „Što je?”
Rekla sam: „Prestani.”
Pitala je zašto.
Pogledala sam je. „Stara.
Voliš da ti netko tako udara muf?”
Rekla sam: „Stara.
Voliš da ti netko tako udara muf?
Nisam to znala, tako si tiha.”
Rekla sam: „Bože. Knjigu pročitaš za dva tjedna.
U Starbucksu daješ velike napojnice.
Parkiraš daleko od ulaza da sakupiš dovoljno koraka.
Nisam znala da voliš da ti netko tako udara muf”.
Odgovorila je: „Volim, stara!
Stalno kupujem nove, tražeći koji mi odgovara.”
„Hej, stara!
Mozak mi se topi.
Stvarno?
Nađi nekoga da ti malo lupka muf.
Nikakve ludorije, neka ti ga netko samo malo lupka.
Nikakve ludorije, samo malo tapkanja po mufu.
Kuc, kuc. Tko je? Moj muf, mijau, jao!
Samo to.”
Pogledala me i rekla: „Nema šanse. Masažer masira do daske.”
Upitala sam: „Kakve su to lezbijske Shark Tank fore?
Imaš slogan?”
Nisam imala pojma da voli da joj udaraju muf.
A misliš da nekoga poznaješ.
Mogu li ponoviti što se dogodilo?
Ispričala sam vam istinitu priču o divnoj prijateljici lezbijki.
I o malo nasilja prema mufu.
Nikakve ludorije, samo mrvica.
Većinom smo se smijali. Neki su osuđivali.
Neki su bili znatiželjni.
Ne vidite isto što i ja.
Ali kažem da je to moguće.
Može se. Pričamo šale i priče
i ne ponižavamo cijelu zajednicu.
To je moguće. Može biti smiješno.
Samo se moramo potruditi.
Ako naletite na Davea Chappellea,
recite mu sve ovo, može?
Mislim da on to ne zna.
Nećemo naletjeti na Davea jer je on najveći.
Ako se računa napadanje trans osoba.
Dave.
Nije smiješno.
Opasno je.
Neka bude smiješno.
Samo to.
Ne mogu vjerovati da bi netko zarađivao milijune dolara
na tuđoj nesigurnosti.
To mi je grozno. Stvarno.
Manifestirat ću ovo u Radio City Music Hallu.
Svima ću reći da želim zaraditi milijune dolara
na tome da se ljudi osjećaju sigurno, da znaju da ih vidimo i da se zabave.
Da se zabave.
Da bude zabavno.
Što radimo? To je moj cilj.
Cilj mi je bio pronaći pupak dok sjedim,
ali to nije realistično.
Moraš ciljati prema uspjehu.
Odredi ciljeve.
Ne znam zašto ljudi to više ne rade.
Reci da ćeš nešto napraviti i onda to napravi.
Eto.
Poput mojih prijatelja koji su
zapeli.
Neprestano izlaze s pogrešnim osobama.
Kako radiš jednu stvar, tako radiš sve. Zar ne?
Ako ste večeras ovdje s osobom koja nije dobra za vas,
posebno mislim na dame,
nemojte to više raditi.
Kad večeras odete odavde, otpratite seronju.
Ne trošite energiju na to.
Nisam kiropraktičarka, ali nećeš zauvijek biti vlažna, stara.
Bože dragi!
To je putovanje. Moraš pronaći pravoga.
Ševila sam mnogo žabaca.
Kao na farmi žaba.
Drago mi je što sam našla pravoga.
Jako je lijepo.
Doista je lijepo. Kad ljudi upoznaju mene i muža, kažu:
„Ajme, vi doista volite jedno drugo.” Pa da, tako i treba.
Zašto si s nekim koga ne voliš?
Za to imate obitelj.
Halo? Ali mislim i kako je važno
prihvatiti i dobra i loša razdoblja. Sve je to u redu.
Najteže razdoblje mog muža i mene bilo je tijekom pandemije.
Tad smo bili skupa
cijelo jebeno vrijeme.
Otišla bih u drugu sobu, a on za mnom.
Pitala sam ga što je.
„Što je?”
Njegove su priče bile užasne.
Odgovarao je da nema čistih žlica.
Super priča.
Bilo je to loše razdoblje.
Počela sam koristiti ton koji nikad dotad nisam koristila.
Onaj ton koji koristite kad vam Alexa ne pusti vašu pjesmu.
Znate koji?
Kao: „Ne, rekla sam…”
Što?
Zašto mu se tako obraćam? Volim ga.
Prihvatite i dobro i loše. Tako to preživite, slavite.
Kod sebe i supruga volim
što smo pravi partneri.
Slavimo pobjede onoga drugoga.
Ako ste s nekim tko vam zavidi,
on ne razumije vašu moć jer je on sâm još nema.
Bože moj.
Pogledajte me, jastučići.
A sipam mudrosti.
Gdje je kutija za donacije? Hajde!
Istina je, mi slavimo.
Ja slavim sitnice. Moram. Jer inače nemam što slaviti.
U srijedu otvorim pjenušac jer sam platila kaznu za parkiranje.
Tako ja živim.
Eto, to radim.
Bože dragi!
Muž je tijekom pandemije organizirao zabavu samo za mene.
Jer smo doznali da me Lenny Kravitz prati na Instagramu.
Što?
Ludo. Sišla sam, a ondje vrpce i baloni.
Muž je ležao na stoliću i pjevao: „American Woman”.
Rekla sam: „Sad ću ti ga žestoko popušiti.”
Sretni smo.
Lenny Kravitz stalno mi je lajkao objave.
Suprug me pitao treba li se brinuti zbog toga.
Rekla sam da treba.
„Da, trebaš.
A sad operi one žlice, dušo. Čujem da nemamo nijednu čistu.”
Kujo!
Moj muž jako voli popravljati stvari.
Predlaže da zajedno popravljamo. „Ne, hvala.
Ti popravljaj. Pričat ćeš mi o tome.”
Znate li da je došao kući sa stolicom sa smetlišta?
Pitala sam za koga je.
Rekao je kako je htio da je popravimo. „Ne, hvala.”
Htio je da zajedno popravljamo.
„A što misliš o sprječavanju glasanja?
Da to radimo? Može?”
Volimo se zabavljati.
Jako je dobar kad je napušen.
Bez obzira na to koliko ima, kaže da je sve u redu.
„Trebaš pomoć? Pomoći ću ti s vrećicama.”
Baš je kul.
Ništa ga ne dira. Kao: „Nema veze. Događa se.”
„Molim?”
Ja nisam dobro kad se napušim. Želim biti dobra u tome.
Nisam. A želim…
Želim biti kao velika Erykah Badu, ali…
Ali nisam takva. Ja sam kao veliki džanki.
Da me vidite napušenu na ulici,
rekla bih vam: „Oprostite, napušena sam. Jesu li mi oči crvene?
Oprostite, napušena sam.”
„Večeras igramo društvene igre?
Slažemo rublje? Čistimo hladnjak?
Što ćemo? Napušena sam!”
Ne izgledam dobro.
Imali smo romantičnu večer.
Nabavila sam karte za Knickse,
to je košarkaški klub.
Tako je, dušo.
Sjedili smo uz teren.
On je bio uzbuđen, a meni je bilo svejedno.
Rekla sam da ne shvaćam košarku.
Rekao je da će biti zabavno. Odgovorila sam da ide s nekim drugim.
Kazao je da nam je to zajednička večer.
„A valjda.”
Rekao je da će biti zabavno ako se napušimo.
Pristala sam.
Dao mi je komadić kolačića.
Nikakve ludorije.
Ni nakon 40 minuta nisam ništa osjećala.
Pa sam zatražila još.
Svi to znaju, osim mene!
Ne postoje nikakve upute.
Slušajte me.
Došli smo na utakmicu.
Držala sam se za stolicu objema rukama.
Ne znam jeste li ikad vidjeli napušenu osobu s pjegama i čupavom kosom.
To sam bila ja.
Nisam znala razgovaram li sa sobom
na glas
ili čujem unutarnji glas.
Ali ona je bila ondje.
Pomislila sam: „Opa!”
Kao:
Kao leptir na nebu
Čini mi se da sam tako visoko
Pogledaj
Sve je u knjizi
O dugi
To!
Bože moj.
Bilo mi je lijepo.
A onda je počela utakmica.
I krenula je paranoja.
Spiker je bio tako… glasan.
Bila sam uznemirena, kao u filmu katastrofe.
„Idemo.”
A on je…
A onda su izašli igrači. Pomislila sam: „Ovdje nismo sigurni.”
Bili su tako visoki.
Sve je bilo prepuno
Adamovih jabučica i koljena.
Kao avatar Sigourney Weaver.
Rekla sam: „Ne.
Ne, hvala.”
Pokušala sam privući pažnju svog muža. „Dušo.
Dušo.
Dušo.”
Javio se. „Što je? Zašto šapćeš?”
Rekla sam: „Jer me igrači mogu čuti.
Moramo ići.”
Rekao je da je prošlo osam minuta.
Odgovorila sam: „Žao mi je, ali moramo.
Jako sam napušena.”
Zbog ovoga volim svog muža. Rekao je: „U redu je, dušo.
Samo uživaj.
Samo uživaj u vožnji.
Jaši na valu.
Okusi dugu.
Fokusiraj se na nešto.
I uživaj.
Dobro?”
Samo pozitivna energija. Rekao je: „Nitko te ne čuje.
Više.”
Na rubu terena vidjela sam auto.
Bio je krasan, imao je upaljena svjetla.
Činilo se
da vozi u krug.
Pomislila sam kako je to lijepo.
Pitala sam se tko će ga dobiti.
Gdje ta osoba živi i kakav će život imati?
Hoće li na vrh staviti božićno drvce?
Onda sam upitala muža
kad ćemo doznati tko je osvojio auto.
A on: „Molim?”
Opet sam pitala kad ćemo doznati
tko je osvojio auto.
Rekao je da ga nitko neće osvojiti. „Što?”
Kazao je: „To je reklama, a ne TV igra.”
A onda sam zaplakala.
„Život nije pošten.”
A on je odgovorio: „Mislim da trebamo ići.”
Potvrdila sam.
Ali mogu vam reći
da su me, čim smo se složili da trebamo otići,
počeli snimati.
Nisam znala što ću,
pa sam glumatala kao djeca u sedmom osnovne.
Pojačaj!
Rez!
Raspali!
Rasturi!
Raspali!
Bože dragi!
Stvarno…
Bila sam kao dominikanski Forrest Gump.
Otplesala sam s te jebene utakmice.
To je bilo „bori se ili bježi”.
I to je ta priča.
To nam je bila zadnja romantična večer.
I to je u redu. Znate, ja…
Ja sam mama. Radim. Umorna sam i…
Kad sam postala kao Viola Davis…
Daj mi rosé, stavi me u krevet.
Muž i ja napredovali smo do dnevnih spojeva.
Jeste tako stari?
Odgovorne odrasle osobe.
Dušo! Dnevni spojevi su sjajni.
To je upravo onako kako zvuči. Spoj tijekom dana.
U ponedjeljak popodne ideš u restoran u koji ne možeš ući u subotu.
Dobiješ cijeli obrok po fiksnoj cijeni. Sve za 45 dolara.
Popiješ malo vina.
Vratiš se kući popodne, zajašiš muža.
Istuširaš se, spereš znoj
i dobre volje pokupiš djecu iz škole.
Oprostite. Polovica vas ide po djecu zaudarajući na seks?
Dobro.
Muž me iznenadio dnevnim spojem i…
Da, on je bijelac, ali… Ne želim reći da ovo ima veze s rasom,
ali ovo je doista bjelački.
Tko je ovdje bijel?
Hvala.
Kako se zovete?
-Pearl. -Pearl?
Ma daj!
Pearl?
Nisam očekivala tako bjelačko, staro ime.
Volim vašu baku.
Dobro, Pearl.
Recite mi je li ovo jebeno bjelački.
Morate reći: „Ovo je jebeno bjelački.” Može?
Muž je došao kući i rekao: „Dušo, imam dvije karte
za azil za gmazove.”
Pearl!
-To je jebeno bjelački. -Jebeno bjelački. Hvala.
Odgovorila sam mu: „Dušo,
ne mogu ići u azil za gmazove.
To je ludo.”
Kazao je: „Moramo. Karte su jeftine.”
Upitala sam zar ih je platio.
„Oni bi trebali nama platiti.”
Pogledala sam ga: „Zar ti voliš gmazove?
Muž mi je takav tip?” Pitao me što to znači.
Odgovorila sam: „Zar ne znaš?
To je tip kojem su gušteri najbolji prijatelji.
Predugo živi s mamom.
Nema poplun, nego samo prašnjavu plahtu, jebeno čudovište.
Voli Lice s ožiljkom. Ima njegov poster.
Bez okvira, samo s čavlićima. Bljak!
Dobio je otkaz u radionici
i ima šipku za zgibove, pa ne zatvara vrata.
I nikad ne nosi čarape jer skorene leže na jebenom podu.”
Ne pitajte me kako znam takve tipove. Tako sam čula.
Muž je rekao da on nije takav,
ali da doista želi ići. A onda je ispalio europsko sranje
s kojim zna da će me pridobiti.
Rekao je: „Čini mi se
da Amerikanci prestanu učiti u školi i više ne žele učiti.”
Upitala sam ga kako se usuđuje biti tako točan.
Rekla sam: „Dobro, idemo gledati guštere.
Zato što te volim.”
A on je kazao: „Znaš,
bit će zabavno ako se malo napušimo.”
Pa sam uzela kolačić.
No ovaj put samo jedan.
I bilo je prekrasno.
Samo morate pričekati dva sata i 17 minuta.
Bila sam dobre volje.
Ništa me nije smetalo. Bila sam radosna.
Vozila sam nas
u azil za gmazove u Bronxu u svom jednovolumenu.
Ne ponosim se tom rečenicom.
U Bronxu su svi vozači živčani.
„Makni se, kujo! Nauči parkirati!” Što god da su vikali,
nisam marila.
Inače bih uzvratila, ali sad sam im poželjela sve najbolje.
Bilo je sjajno biti napušen.
Sve sam kontrolirala. Našla sam mjesto.
Ili je mjesto našlo nas?
Ali nisam očekivala da će to biti organizirani obilazak.
Bili smo s drugim ljudima.
Odavali su dojam
krkana s periferije.
Znate?
Poput onih koji su jurišali na Kongres.
Da, jasno vam je.
Bilo je tu mnogo kamuflaže, ali znala sam tko su.
Ali nisam marila.
Kao s Beyoncéina albuma. Ovo je Amerika svih ljudi.
„Ovo nije Teksas.”
Bilo je dosta zanimljivo.
Najzanimljivije što sam doznala bio je gušter koji se zove bradati zmaj.
To zapravo nije zmaj, nego krupniji gušter. Nazvala sam ga Lizzo.
To mi je bilo smiješno, ali nisu se svi složili.
Potičem pozitivan stav prema tijelu.
Kod bradatog zmaja fascinantno je što može promijeniti spol.
Pomislila sam kako smo svi katkad proživjeli takvu noć.
Barem ja.
Hvala.
Kad smo ušli u azil bradatog zmaja,
a nisam mislila da ću ovo ikad izgovoriti,
smjesta mi je prišao.
Stavio je šapicu na staklo.
„Opa! Dobro.”
Svi su rekli da mu se sviđam. Ja sam lav i imam dobru energiju.
Uživali smo u trenutku.
Oponašali jedno drugo, postajali najbolji prijatelji.
Bila sam ondje tako dugo
da sam se osjećala kao mršava bjelkinja u filmu Dječak u plastičnom balonu.
Sjećate ga se? Nitko ga se ne sjeća.
Idite kući i pogledajte ga.
John Travolta je 1970-ih snimio film Dječak u plastičnom balonu,
u kojem ima autoimunu bolest, pa mora živjeti u plastičnom balonu.
Ali nosi cipele. Mislim: „A kamo ti ideš, Johne?”
Kamo? Mnogo je rupa u toj priči, ne u plastičnom balonu. No…
Samo smo uživali. Pomislila sam kako je to divno.
A onda su mu se oči počele okretati. Prestani!
A onda je gušter rekao: „Dođi.”
„Da?”
Dodao je:
„Ne spominji ime moje žene, jebote!”
Molim?!
Oni ni nisu u braku!
Bilo je ludo, a vodič je bio baš sretan.
Rekao je: „Ona to nikad ne radi. Vjeruje vam, sviđate joj se.”
Odgovorila sam: „Naravno. Ali ona nije ona, nego oni.”
Samo sam iskrena.
A onda sam čula glas iz smjera kamufliranih
koji je rekao:
„A vi ste jedna od onih osviještenih?”
Znate, bila sam napušena.
Pa sam rekla:
„Što ste rekli?
Nisam vas dobro čula kroz ta četiri zdrava zuba.”
Molim?
A ona je rekla:
„Pitala sam jeste li vi neka osviještena kuja.”
Pogledala sam muža i upitala je li me nazvala kujom.
A on je napravio ovo.
A ja sam rekla:
„Da, tako je, Tonya.
Ja sam jedna od onih osviještenih.”
Nisam htjela izazivati, ali, kujo, nemoj me napadati.
A onda se razmahala.
„Oni. Oni nas pokušavaju natjerati da neprestano govorimo ‚oni’.”
A ja: „Sestro, ponovila si ‚oni’ sedam puta.
Ti to možeš. Upravo jesi. U redu je.
Ili nemoj.
Ako ja mogu biti u braku s nekim tko se zove Gijs…
ti možeš govoriti ‚oni’.”
A ona je rekla: „Dosta mi je ove usrane faze,
ove nebinarne, seratorske trans faze.”
To mi je rekla. Odgovorila sam:
„Mislim da to nije faza.
Kad hodaš ulicom, živiš svoj život
nebinarne ili trans osobe,
a znaš da te netko želi ozlijediti ili ubiti,
to nije faza, to je hrabrost.”
Dodala sam: „Hej!
Te tvoje tetovirane obrve.
To je faza.
Ali nije dobra faza. Nemaš prijatelja?”
I dalje me napadala. Upitala sam se je li to Fox News.
„Je li to jeftina Laura Ingraham?”
Shvaćate zašto ne volim gledati guštere?
Ona nije prestajala. „Ali biologija…”
Pitala sam je kako se to piše.
Rekla je: „Ne vjerujem onome što im je među nogama. Ne vjerujem tome.”
Upitala sam: „Zašto te briga što je nekome među nogama?
Zvučiš ludo. Ako ne hraniš, ne jebeš i ne financiraš tu osobu, odjebi.
Gospođo.”
Ona je nastavljala, a ja sam joj odgovarala.
Osjećala sam se kao George Jefferson sa sisama.
Dodala sam: „I samo još nešto, kravo!”
Što ja to radim?
U udobnim cipelama došla sam vidjeti guštere.
Bilo je toliko mržnje, a ja sam rekla: „Tebi je sve crno-bijelo.
Želim da živiš u nijansama sive gdje postoje ljubav i čovječnost.
To trebam od tebe.
Trans žena nije manje žena
čak i ako ti to ne shvaćaš.
Samo moraš voljeti tu osobu. Nečije je dijete.
Ja imam blizance. Moje ih tijelo nije moglo nositi.
Ali nisam im zato manje mama.
Shvaćaš kako ljubav funkcionira?
Samo otvori um.”
Ali ona nije prestajala, pa sam rekla: „Znaš što?
Previše sam slatka za ovaj razgovor.”
Bila sam napušena, a sad sam trijezna, ali nema veze.
Rekla sam: „Sutra ću ovo odjenuti jer ljudi to moraju vidjeti.” I otišla sam.
A ona je povikala:
„Kad se samo sjetim
da sam htjela reći kako volim tvoj složenac od batata!”
Hvala vam na podršci i sudjelovanju u stvaranju povijesti.
Možda sam prva žena koja nastupa ovdje,
ali nadam se da nisam i posljednja!
Laku noć svima!
Mislim…
Ne želim da ovo završi.
Kupila sam odijelo, ne moram ga vratiti.
Bok!
Bože dragi!
Volim vas.
Puno vam hvala.
Jebeno ste najbolji.
Ne želim da ovo završi!
Baš vas volim!
Bože dragi!
Moram ići, moram.
O, ne! Mikrofon mi je pao. Guza je prevelika.
Zaplješćite curi! Volim vas.
Volim vas.
Kujo
Sise
Kujo, sise Sise, kujo
Kise, sujo
Volim vas.
Hvala.
Prijevod titlova: Daria Šantel