Downloaded from YTS.MX
Glem ikke tænderne.
Hvorfor skal jeg børste tænder?
Official YIFY movies site: YTS.MX
Skal dine tænder falde ud?
Kun én af dem.
Du får brug for dine tænder. Jeg må løbe.
-Jeg skal fortælle min herstory. -Hvad er det?
Jeg forklarer dig det senere. Og resten af verden.
Er I klar til at skrive historie?
Byd velkommen til den første kvinde til at præsentere sit eget standup-show
i Radio City Music Hall!
Michelle Buteau!
New York City!
I gør det hver gang.
Jeg elsker jer så højt.
"Er hun okay?"
Åh, mand!
Vi elsker dig, Michelle!
I lige måde, bitch.
Jeg ville lave en motorbåd på dig, men jeg er optaget.
Jeg elsker at gøre det, jeg elsker, og tjene penge.
Hvad?
Det er fantastisk, og det ønsker jeg for jer.
Hvis I ikke har prøvet det, ønsker jeg det for jer.
For det er sgu fedt.
En fyr kom hen til mig og sagde: "Jeg er madlavningsproducer."
Jeg spurgte: "Er det et reelt job?
Jeg siger held og lykke."
Han sagde: "Lad os lave en madvideo, for du kan lide at lave mad."
Jeg sagde: "Nej, jeg ser bare sådan ud."
Okay.
Han sagde: "Jeg har en perfekt opskrift, sød kartoffelgryde."
Jeg sagde: "Okay.
Hvad får jeg for det?"
Og hans svar kom bag på mig på grund af det tykke komma.
Jeg sagde: "Det er et pænt beløb.
Skal jeg vise fødder eller noget?"
Jeg har set Euphoria, og hvad unge gør for penge.
Han svarede: "Nej, mit firma elsker dig.
Jeg må desværre ikke afsløre navnet,
men jeg kan sige, at det rimer
med 'Tambell's Loop.'"
Er I med?
Der er altid én.
Jeg var uforberedt.
Jeg kom bare med V-udskæring og lipgloss
og sagde: "Lad os lave gryderet, skat."
Jeg så ind i kameraet og sagde: "Søde kartofler.
Det er mit øgenavn."
"Det er en familieopskrift." "Det ved jeg."
Jeg fyrede den af. Jeg fik salt og peber.
"Salt-N-Pepa's here Salt, salt, salt."
Så disse mennesker… Jeg kalder dem mennesker,
fordi de er nogens børn.
De gav mig to fulde kopper revet cheddarost.
Og jeg havde det samme ansigtsudtryk.
"Taler vi om den samme opskrift?"
"Ja, det binder det hele sammen."
"Hvem siger det?"
"Det skal deri."
Jeg sagde: "Når det først er i, kan jeg ikke tage det ud.
Ligesom tis i poolen, okay?"
Så disse mennesker…
De gav mig
en dåse
Tambell's Loop…
Flødelegeret svampesuppe.
Jeg ved ikke, om I nogensinde har set
en kold dåse…
Tambell's Loop…
flødelegeret svampesuppe, men…
Den er kompakt, okay?
Jeg sagde: "Vi må gøre noget ved den.
Den skal have lidt stuetemperatur."
Jeg rører det sammen, og det er noget rod.
Det ligner en hund, der lige har haft en abort.
Den hund har flere rettigheder over sin krop end mig. Sådan.
Den køter klarer sig.
Jeg prøver at røre det,
og han spørger: "Hvad er der galt?
Smil."
Så jeg satte den her ting
i ovnen,
og jeg siger til alle: "Okay. Kom godt hjem."
Men de sagde: "Vi skal spise det og tale om det."
Jeg sagde…
"Hvem siger det?"
Han sagde: "Det gør man altid i madvideoer."
"Vi behøver ikke være dem. Vi kan være helte."
Han sagde: "Desværre, Michelle.
Hvis du ikke spiser det og taler om det, kan vi ikke betale dig."
Så jeg tog det ud af ovnen og…
Da jeg tog det ud af ovnen, boblede det.
Det så personligt ud.
Jeg stillede det fra mig, for de bobler sagde mig intet.
Så jeg kom tingen
i min mund.
Og jeg prøver at forestille mig,
hvad jeg kan bruge pengene på.
Som en god hore.
Tak. De, der klapper, er horer.
Med regningerne.
Han spurgte mig: "Hvad synes du så?"
"Det føles som et afsnit af Fear Factor."
"Okay, hvordan smager det?" Jeg svarer: "Dyrt."
Jeg græd ikke, men jeg slap en tåre,
og han sagde: "Du kan gå hjem nu."
Så han lægger videoen ud,
og jeg tænker: "Hvem ser den?
Hvem vil se en video af mig, der laver en sød kartoffelgryde?"
Tja…
Jeg glemte, at der findes Black Twitter.
Og det er min fejl.
Jeg gik hurtigt viralt på det netværk,
fordi søde kartofler er kongen af alle rodfrugter.
Det … burde jeg have vidst.
Jeg følte, jeg måtte undskylde mig på Club Shay Shay,
men der var fyldt.
Amanda Seales skulle til at lave en hånevideo om mig.
Jeg måtte se High on the Hog syv gange til.
For pokker!
Du kan ikke være lys i huden og gøre den slags.
Jeg bliver ikke inviteret til festerne.
Men jeg har aldrig set 10.000 tweets med mit navn.
"Hvor slemt kan det være?"
Tja…
Der var en ældre dame,
som skrev et indlæg i timen med store bogstaver.
"Okay, konsistens."
Hun blev ved med at skrive: "Ring til politiet!"
Hvad?
Vi behøver ikke involvere politiet.
Andre spurgte: "Har Michelle det godt?"
Jeg svarede: "Tusind tak.
Jeg er nødt til at se indad, okay?"
Spørge mine stærke venner.
Men den mest morsomme, dog sårende kommentar, som jeg husker,
var den her: "Fandens.
Hun ligner husholdersken i Get Out."
Nej!
Nej, nej, nej!
Nej!
Nej.
Det lyder nok ret vanvittigt, hvis du aldrig har set Get Out.
Jeg mener: "Er du okay?"
Jeg er dårlig til nettet. Jeg kan ikke være ligeglad.
Enten lukker jeg af, eller også går jeg helt ned.
Jeg troede, at de sværeste samtaler med mine børn
ville handle om
racisme, mobning,
sexisme, men jeg indser,
at jeg må have en ordentlig samtale med mine børn
og få dem til at definere deres værd uden likes og følgere.
Ja, velkommen til min TED-talk.
Drømme så store som skulderpuder.
Men mine børn er superkloge, så det skal nok gå.
Jeg har femårige tvillinger.
Tak.
Jeg har to drenge eller piger, for deres mor er inkluderende.
Lad os elske og udvikle os, mor…
De har søde navne.
De har familienavne, Hazel og Otis.
Det er så sødt. Jeg har øreringe med deres initialer.
Ja, hun er hore til det sidste.
Hold da op. Den rosé er våd.
Når du har tvillinger, vil alle tale med dig.
Det vidste jeg ikke.
Folk kommer hen til mig med beslutsomhed og formål.
"Er de tvillinger?" "Er du børnelæge?"
Men som regel er det også en tvilling,
og de spørger: "Er de tvillinger? Det er jeg selv.
Vi skal altid dele fødselsdagskage."
Jeg siger: "Ja, det er åben krig."
"Hvad?"
Og så siger de: "Ja, min mor foretrækker min tvilling."
"Det forstår jeg."
De bliver ved, og jeg siger: "Jeg stopper dig.
Jeg er ikke sød. Jeg har dobbelthage.
Jeg er et røvhul. Det er bare rosé og smør. Sådan."
Det gør dig tilgængelig. Gigt gør dig tilgængelig.
Det er utroligt, hvor forskellige børnene er,
selvom de er af den samme kerne.
Som for eksempel Hazel…
Hun er frisk som en 53-årig sort kvinde, der arbejder på motorkontoret.
Hun er ustyrlig.
Hun går på legepladsen og siger: "Er det her jeres kald?"
Hasselnød.
Børnene siger til mig: "Mrs. Buteau, Hazel ransager min sjæl igen."
Vi må gøre det bedre.
Hold da op, hun er fræk.
Jeg ved ikke, hvor hun får det fra.
Okay, ved I hvad?
Jeg forstår, hvad I mener.
Men jeg fandt ikke min stemme før i 30'erne. Hun er fem.
En dag gik jeg ud i korte ærmer for at købe ind.
For jeg laver fandeme ikke andet.
Hun sagde: "Du bør gå med lange ærmer, for dine albuer ser gamle ud."
Men hun har faktisk ret. Mine albuer ser hjemsøgte ud. Hvordan?
Hvornår? Ingen taler om det i 40'erne.
Jeg ligner en, der har lavet planke i 22 år.
Hvordan kunne jeg vide, mine albuer ligner issen på en due?
Hvornår?
Hvad skal jeg tage? Ashwagandha?
Hvad skal der til?
Magnesium? De albuer ser skøre ud.
De ligner den fyr i Indiana Jones, som valgte den forkerte kop.
Tak til alle jer over 38. Tak.
Tak for det.
Jeg ser jer.
Hold da op.
De frække børn.
Og de vil ikke gå i seng.
De er simpelthen oppe hele tiden.
Hun kommer ned klokken 22.00 og spørger: "Mor, hvad laver du?"
"Jeg gemmer min vape pen. Hvad så?
Hvad vil du?
Du har fået to bananer. Hvad har du brug for nu?"
Hold nu op.
Frække børn går sent i seng og vågner tidligt.
Hun står op klokken halv seks hver dag.
Jeg siger: "Gå i seng igen.
Du går ikke glip af noget.
Der sker ikke noget lige nu.
Vi bor ikke på en gård.
Det er ikke militæret.
Du kan gå i seng igen."
Hold da op.
Hazel har så meget energi, at hun…
Forestil jer DJ Khaled som en femårig pige.
Hun vågner om morgenen og råber: "Godmorgen, alle sammen!"
All I do is twin, twin, twin!
She the best!
Ja! DJ Donwill, alle sammen.
Hold da op.
Jeg kan ikke tale til Otis, ligesom jeg taler til Hazel,
fordi han er så sød og stille.
Hazel får den sorte mor frem i mig,
men en sort mor a la Maury Povich.
Ja, for pokker. Når vi er i Target,
siger jeg: "Kom herover, pige.
Vi køber ikke flere ting. Sæt den fra dig!"
Jeg føler mig som en vred bugtaler. "Kom herover!
Sæt den ned. Jeg sagde, vi køber ikke flere ting."
Jeg kan ikke tale sådan til Otis.
Otis minder om en træt mand, der holder sin kones taske i Macy's.
Der er et par af jer her i aften. Mange tak.
Otis blinker langsomt, når han taler.
Han siger: "Mor…"
Jeg har ondt af ham, fordi han vokser op i et hjem
med en meget stærk kvindelig energi, men jeg siger også: "Det var så lidt."
Ikke også? "Sådan noget lærer du ikke i skolen."
Men jeg har ondt af ham,
for hans første sætning da han var tre år, var:
"Okay, alle sammen. Tag det roligt."
Otis!
Jeg prøver at lære ham at være en stor dreng inde i byen.
At gå på fortovet i New York, tage med metro og tog.
Holde døren for de ældre og alt det der. Det er vigtigt.
Engang stod vi på et overfyldt fortov i New York,
og han begynder at råbe:
"Mor, den blinkende hånd siger, at det ikke er vores tur!"
"Det er rigtigt."
Og jeg kunne se folk tænke: "Godt gået, mor."
Og alle forældre ved det.
Når dit barn gør noget rigtigt, tænker du:
"Jeg er en skide engel.
Jeg er en omvandrende engel. Hvad gør I andre? Affaldssortering?
Okay.
Kompostering? Okay."
Vi gør Jorden til et bedre sted.
Men pludselig ser Otis vigtig ud og råber:
"Mor, den hvide mand siger, vi kan gå nu!"
Hold da op.
Jeg kalder historien "Prævention."
For hvis du tænker på at få børn, så lyt til historien.
Otis havde en stor bussemand i næsen.
Han spurgte: "Mor, hvordan får jeg den ud?"
"Er det et spørgsmål?"
Nogle gange tænker man: "Det vil aldrig gå dig godt."
Jeg sagde: "Stik fingeren ind, og grav godt og grundigt."
Er jeg Mr. Rogers? Jeg ved det ikke.
Men han fumlede, og jeg sagde: "Otis, det er svært at se på.
Jeg må være ærlig."
Han rendte rundt med hovedet bagover som en hund, der jagter sin hale.
Jeg sagde: "Det er ikke sådan, jeg vil huske dig, okay?"
"Jeg kan ikke fange den." "Det kan jeg se."
Det skal siges, at vi boardede et fly.
Han sagde: "Jeg kan ikke fange den."
Så jeg tog en beslutning.
Jeg tog den selv ud.
Så lavede han en bevægelse, jeg aldrig har set en krop lave.
Han klappede sammen som en liggestol.
Det lød sådan her…
Fladt ned.
Hvad?
Fladt ned.
Og så råbte han:
"Mor, jeg vil have min bussemand!"
Og så siger han: "Sæt den tilbage."
Der stod folk bag mig.
Jeg måtte beslutte mig.
Jeg satte den tilbage.
Halvdelen klapper, og resten dømmer. Jeg kan se det, okay?
Sådan så folk på mig.
Jeg ville råbe: "Jeg plejede at være sej, okay?
Jeg har sniffet kokain fra en pik.
Jeg ved godt, hvor kompliceret næser kan være.
Nyd jeres bagagehylde."
Det er et godt tidspunkt at sende min mor en hilsen.
Hej, mor.
Hej, Marie.
Jeg må have været et frækt barn.
Hun virker lidt knogleskør.
Jeg forstår det i dag, okay?
Jeg vil ikke brokke mig,
men jeg føler mig nedslidt.
Og det er ikke genetisk.
Jeg er slidt ned. Hvis du kommer hjem til mig
klokken halv seks,
så ligger jeg på sofaen og laver en træt Viola Davis.
"Jeg er så træt."
Så træt.
Nu ved jeg, hvorfor min mor ser sådan ud.
Min mor ligner en husky i Miami…
Jeg ved ikke, om hun er tørstig eller smiler…
Hun ligner et spørgsmål og et svar på samme tid.
Nu forstår jeg det.
Jeg har det ligesom
døren i slutningen af filmen Titanic.
Bare mindre flydende,
og alle kravler op på den.
Hele min familie prøver at få plads.
Og min fløjte virker ikke…
Jeg er med!
Jeg er med.
Jeg har indset,
at du kan skade dig selv, når du tager dig af børn.
Du passer ikke på din krop.
Jeg bøjer mig ned hele tiden og ikke på den gode måde.
Lufthorn!
Tak.
En dag gjorde det ondt,
og min mand sagde: "Jeg tror, du har fået iskias."
Jeg vidste ikke, hvad det var. Så ung var jeg.
Jeg troede, det var dyr pasta.
"Jeg tror, det er iskias."
"Nej, det er penne pomodoro."
Så ung var jeg.
Hvem ved, hvad iskias er?
Ja! Jeg elsker en voksen skare.
Pas på jeres muskler. "Jeg kan ikke komme i aften.
Min iskias er tiltagende."
Åh gud, jeg har læsebriller nu. Jeg kan ikke læse en menu længere.
"Tænd lyset.
Hvorfor er restauranter så mørke?"
Så gammel er jeg.
Hold da op, det gjorde ondt, så jeg gik til lægen.
Han gav mig Ibuprofen for atleter.
"Ja, jeg er en atlet, tak for det."
Han gav mig også en Theragun. Ved I, hvad det er?
Jeg anede det ikke.
Jeg tænkte: "Okay, en massagepistol, der hjælper mig gennem dagen.
Helt ærligt."
Jeg kunne ikke bevæge mig,
så en veninde kom forbi. Hun er en sort, lesbisk pige.
Øgenavn "Oraklet".
Hun er lysende begavet.
Hun så min Theragun på bordet og sagde: "Nå da."
Jeg sagde: "Tøs, det er for min iskias." Og hun sagde: "Javel, ja."
"Tøs, det er min Theragun.
Det er en slags pistol.
Hun sagde: "Den kan bruges til andet."
Jeg sagde: "Kom nu." Hun sagde: "Hvad?"
Jeg sagde: "Nu må du stoppe."
Hun sagde: "Hvad?"
Jeg så på hende og sagde: "Tøs.
Kan du lide at få fissetæsk?"
Jeg sagde: "Tøs.
Kan du lide at få fissetæsk?
Jeg anede ikke, du kunne lide det. Du er så stilfærdig.
Du er snart færdig med din bog.
Du giver drikkepenge på Starbucks.
Du parkerer altid langt fra indgangen for skridtantallene.
Jeg anede ikke, du kunne lide at få fissetæsk på den måde."
Hun sagde: "Jo da.
Jeg bruger mange penge på at finde den rette Theragun."
Jeg sagde: "Tøs!
Min hjerne smelter."
Jeg sagde: "Helt ærligt? Seriøst?
Du burde få nogen til at slå på den."
Ikke noget vildt, det skal bare være et par små dask."
Ikke noget vildt, bare en lille kusse-ørefigen.
Hvem er det, der banker? "Du banker på min fisse, av!"
"Ikke andet."
Hun så på mig og sagde: "Nej. En Theragun er Therafun."
"Hvad sker der i den lesbiske version af Løvens Hule?
Har I slogans?"
Jeg anede ikke, hun kunne lide at få fissetæsk.
Du tror, du kender nogen.
Må jeg opsummere, hvad der skete lige nu?
Jeg fortalte jer en sand historie om min smukke, sorte lesbiske ven.
Og en smule vold på en fisse.
Intet vildt, kun et par smæk.
For det meste grinede I. Nogle af jer var dømmende.
Visse var nysgerrige.
I ser ikke, hvad jeg ser.
Men det kan lade sig gøre.
Vi kan fortælle vitser og historier
uden at krænke et helt samfund.
Det kan vi. Vi kan gøre det sjovt.
Vi må bare arbejde på det, ikke?
Vil I være søde at sige det videre til Dave Chappelle?
Jeg tror ikke, at han ved det.
Men Dave er den bedste i verden.
Han er den bedste til at joke om transpersoner.
Dave.
Det er ikke sjovt.
Det er farligt.
Gør det sjovt.
Det er alt.
Tænk, at nogen tjener millioner af dollars
på at gøre folk utrygge.
Jeg fatter det bare ikke. Oprigtigt talt.
Jeg vil have et budskab igennem her i Radio City Music Hall.
Jeg lover jer, at jeg vil tjene mange millioner dollars
på at få folk til at føle sig trygge, set, sikre, hørt og underholdt.
Underholdt!
Underholdning.
Hvad laver vi? Det er mit mål.
Før ville jeg finde min navle i siddende stilling,
men det er utopisk.
Indstil dig på succes.
Sæt dig nogle mål.
Jeg forstår ikke, hvorfor folk er holdt op med det.
Lov noget, og så gør det.
Det er alt.
Ligesom mine venner, der sidder fast.
De dater altid den forkerte.
Det afspejler den måde, de lever på.
Hvis nogen af jer dater en, der ikke er god for jer,
især damerne,
så hold op.
Gå ud herfra, og gå fra idioten.
Det er spild af energi.
Jeg er ikke kiropraktor, men du vil ikke være våd for evigt.
Hold da op.
Men det er en rejse. Det er vigtigt at finde den rigtige.
Jeg har kneppet frøer.
En hel frøfarm.
Men jeg har fundet den rette.
Det er dejligt.
Det er det. Og når folk møder mig og min mand,
siger de: "I kan lide hinanden." "Det er vel pointen."
Hvorfor ellers være sammen?
Det har I familien til.
Hallo? Men jeg tror også, det er vigtigt
at tage både det gode og det dårlige med. Det er okay.
Den sværeste tid for min mand og jeg var helt sikkert pandemien.
Jeg vidste ikke, hvor sociale vi var,
indtil det … kun var os to.
Han fulgte mig fra rum til rum.
Jeg spurgte: "Hvad så?
Hvad vil du?"
Han havde intet at fortælle.
Han sagde: "Vi har ingen rene skeer."
Jeg sagde: "Fed historie."
Det var en dårlig tid.
Jeg begyndte at bruge en tone med ham, som jeg aldrig havde brugt med nogen før.
Det er den tone, du bruger, når Alexa ikke spiller din sang.
Kender I den?
Det lød: "Nej! Jeg sagde…"
Hvad?
Hvorfor taler jeg sådan til ham? Jeg elsker ham.
Tag det gode og det dårlige med. Så klarer man sig.
Det, som jeg elsker ved vores forhold,
er, at vi er ægte partnere, okay?
Vi fejrer hinandens succeser.
Hvis din partner er misundelig,
så har de ikke fundet deres egen styrke endnu.
Hold da op.
Se mine skulderpuder.
Jeg spiller klog.
Hvor er indsamlingsdåsen?
Vi fejrer ting.
Jeg fejrer de små ting. Ellers fejrer man ingenting.
Jeg åbner en flaske champagne, fordi jeg har betalt en bøde.
Sådan lever jeg.
Det er det, jeg gør.
Hold da op.
Min mand holdt en fest under pandemien kun for mig.
Fordi Lenny Kravitz fulgte mig på Instagram.
Hvad?
Jeg kom ned med serpentiner og balloner.
Min mand stod på sofabordet og sang "American Woman!"
Jeg sagde: "Jeg sutter den af."
Vi fejrer hinanden.
Men Lenny Kravitz blev ved.
Så min mand spurgte: "Skal jeg bekymre mig?"
Jeg sagde: "Helt klart.
Helt klart.
Og tag nu skeerne, skat. Vi har ingen rene skeer."
Bitch.
Min mand er blevet vild med at fikse ting.
"Lad os fikse noget sammen." "Ellers tak.
Fiks noget, fortæl mig om det, jeg lytter."
Tænk jer, at manden kom hjem med en kasseret stol.
"Hvem er den til?"
"Vi kan fikse den." Jeg sagde: "Nej tak."
"Vi burde fikse noget sammen."
"Hvad med vælgerundertrykkelse?
Kan vi gøre det?"
Vi kan lide at hygge os.
Han er god til at være høj.
Ligegyldigt hvor lidt han har taget. "Det er fedt, mand.
Lad mig hjælpe dig med de poser."
Han er så afslappet.
Intet går ham på. "Alt i orden."
"Hvad?"
Jeg er ikke god til at være høj, men jeg vil gerne.
Det er jeg bare ikke. Jeg…
Jeg vil være en plus-size Erykah Badu, men…
Jeg er kun et plus-size pothoved. Sådan.
Hvis du så mig høj på gaden,
ville jeg sige: "Kan du se, jeg er høj? Er mine øjne røde?
Undskyld, men jeg er høj."
"Skal vi spille spil eller hvad?
Folde tøj, gøre rent, lave armbøjninger?
Hvad skal vi lave? Jeg er høj!"
Det er ikke godt. Det klæder mig ikke.
Min mand og jeg var på date-aften.
Jeg fik billetter til en Knicks-kamp.
Det er basketball.
Nemlig, skat.
Vi sad på første række.
Han var spændt. Jeg var lunken.
Jeg ved intet om basketball.
"Det bliver så fedt." "Du burde tage en anden med."
"Nej, det er vores date-aften."
Jeg sagde: "Så okay."
"Vi burde blive høje."
"Okay."
Han gav mig et stykke edible.
Ikke noget vildt.
Jeg kunne ikke mærke det, så jeg spurgte:
"Må jeg få mere?"
Alle ved det, undtagen mig!
Der er ingen instrukser på siden.
Hør her.
Vi ankom til kampen.
Jeg holdt fast i sædet med begge hænder.
Jeg ved ikke, om I nogensinde har set en drage med fregner og stort hår.
Det var mig.
Jeg tror, jeg talte med mig selv.
Højt.
Eller også var det indeni.
Men hun var ude.
Jeg tænkte: "Hold da op."
Jeg var…
En sommerfugl på himlen
Jeg flyver dobbelt så højt
Tag et kig
Det står i en bog
En læsende regnbue
Ja!
Hold da op.
Det var skønt.
Så begyndte kampen.
Og paranoiaen.
Speakeren talte bare så … højt.
Det føltes ligesom Cloverfield. Jeg var…
"Vi må gå."
Det lød…
Så kom spillerne ud, og jeg sagde: "Vi er i fare."
De var så høje.
Det var kun adamsæbler og knæskaller.
Sigourney Weaver som en Avatar.
Jeg tænkte: "Nej.
Nej tak."
Så prøvede jeg at få min mands opmærksomhed: "Skat.
Skat.
Han spurgte: "Hvorfor hvisker du?"
Jeg sagde: "Fordi spillerne kan høre mig.
Vi er nødt til at gå."
"Der er gået otte minutter."
Jeg sagde: "Jeg er ked af det, men vi er nødt til at gå.
Jeg er meget høj."
Det er derfor, jeg elsker min mand. "Bare rolig, skat.
Bare nyd det.
Bare nyd oplevelsen.
Rid på bølgen.
Smag på regnbuen.
Bare fokuser på noget,
og nyd det.
Okay?
Kun positive vibes. Ingen kan høre dig.
Længere."
Så lagde jeg mærke til en bil i hjørnet af banen.
Og det var en smuk bil med forlygterne tændt.
Den kørte ligesom rundt i en cirkel.
Jeg tænkte: "Den er sørme flot.
Gad vide, hvem der får den.
Hvor bor de? Hvilket liv får de?
Sætter de juletræet på taget?"
Så spurgte jeg min mand:
"Skat, hvornår får vi at vide, hvem der vinder bilen?"
Han sagde: "Hvad?"
Jeg spurgte: "Hvornår får vi at vide,
hvem der vinder bilen?"
Han siger: "Skat, ingen vinder bilen."
"Hvad?"
"Det er reklame. Det er ikke Family Feud."
Så begyndte jeg at græde.
"Livet er uretfærdigt."
Og så sagde han: "Jeg synes, vi skal gå."
Jeg sagde: "Jeg er enig."
Men jeg skal lige fortælle,
at så snart vi blev enige om at gå,
kom jeg på kendis-cam.
Jeg blev overrasket,
så jeg lavede syvende klasses talentshow.
Skru op!
Sluk for det.
Fyr den af!
Hold da op.
Jeg…
Jeg var en dominikansk Forrest Gump.
Jeg dansede ud af stadionet.
Det var kæmp eller flygt.
Jo, angående den historie…
Det var vores sidste date-aften.
Og det er okay, jeg er…
Jeg er mor. Jeg knokler. Jeg er træt.
Når jeg begynder at lave en Viola Davis…
Giv mig rosé, og læg mig i seng.
Så nu går min mand og jeg kun på dag-dates.
Er nogen så gamle?
En ansvarlig voksen.
Uha, dag-dates er fantastiske.
Det er, som det lyder. Det er en date om dagen.
Man går på restaurant mandag eftermiddag.
Du har en menu, hvor du kan smage alt for 45 dollars.
Drikker lidt vin.
Tager hjem lidt senere og tager en snurretur på pikken.
Du etagevasker dig
og henter børnene fra skole i godt humør!
Undskyld, men henter I børn lugtende af sengesnask?
Nå, okay.
Min mand inviterede mig på dag-date.
Ja, han er hvid, men… Det her handler ikke om hudfarve.
Men jeg har aldrig hørt noget så hvidt.
Hvem er hvid her foran?
Mange tusind tak.
Hvad hedder du?
-Pearl. -Pearl?
Kom nu.
Pearl?
Det er det hvideste, ældste navn.
Jeg elsker din bedstemor.
Okay, Pearl.
Bekræft lige, at det her er hvidt.
Og du skal sige: "Det er fandeme hvidt."
Min mand kom hjem og sagde: "Skat, jeg har købt to billetter
til et krybdyrsreservat."
Pearl.
-Det er fandeme hvidt. -Ja, det er. Tak.
Så jeg sagde til ham: "Skat…
Jeg vil ikke i et krybdyrsreservat.
Det er vanvittigt."
Han sagde: "Billetterne var billige."
"Betalte du?
De burde betale os."
Jeg spurgte ham: "Er du krybdyrstypen?"
Er jeg gift med den type?" "Hvilken type?"
"Kender du ikke krybdyrstypen?
Det er ham, hvis bedste venner er øgler.
Han bor hos sin mor for længe.
Han har ingen dyne, kun et støvet lagen, det monster.
Han har en plakat af Scarface.
Ingen ramme, kun stifter. Føj!
Han er blevet fyret fra Jiffy Lube og har en vægtstang på værelset.
Det flyder af stive sokker med størknet sæd på gulvet."
Jeg har ikke selv kendt typen. Jeg har kun hørt det.
Min mand svarede: "Jeg er ikke krybdyrsfyren.
Men jeg vil gerne derhen." Så kom han med sit europæiske lort,
når han vil overtale mig til noget.
Han siger: "Det er bare…
Når amerikanere går ud af skolen, holder de op med at lære."
Jeg sagde: "Hvor vover du at være så rammende?
Fint, lad os se på øgler sammen.
Fordi jeg elsker dig."
Han sagde: "Hør her…
Det kunne være sjovt at være høje."
Så jeg tog en edible.
Men denne gang kun én.
Og det var fantastisk.
Du skal bare vente i to timer og 17 minutter.
Det var fedt. Jeg var glad.
Jeg var ikke nervøs. Jeg var lystig.
Det var mig, der kørte os
til krybdyrsreservatet i Bronx i min minivan.
Det er jeg ikke stolt af.
Folk i Bronx er hidsige i trafikken.
De råber: "Flyt dig." "Lær at parkere." Og jeg…
Jeg var kold.
Normalt råber jeg tilbage, men jeg sagde bare: "God bedring."
Jeg tænkte: "Det er skønt at være høj."
Jeg styrede det. Jeg fandt en plads.
Eller fandt den os?
Men jeg vidste ikke, at det var en guidet tur.
Der var andre.
De lavede
"Skomarked i Walmart."
Okay?
De lavede tredje generation 6. januar.
Ja, sådan. I er med.
De var godt camoufleret, men jeg så dem.
Men jeg var kold.
Det var ligesom Cowboy Carter. "Dette er alles Amerika.
Det er ikke Texas."
Og det var ret interessant.
Det mest fascinerende var en øgle, som man kalder "den skæggede drage."
Det var ikke en drage, men en stor øgle, og jeg kaldte den Lizzo.
Jeg grinede, men der kom blandede reaktioner.
Jeg prøver at være kropspositiv.
Men den skæggede drage kan faktisk skifte køn.
Jeg sagde: "Okay, sådan en nat har vi alle haft."
Det har jeg da.
Tak.
Og da vi gik ind i det skæggede dragereservat,
hvilket er endnu en vild sætning,
kom den helt hen til mig, og jeg sagde: "Okay."
Den lagde sin lille pote på ruden.
Jeg sagde: "Sådan."
"Den kan lide dig." "Jeg er løve. Jeg har god energi."
Vi har et lille øjeblik,
hvor vi imiterer hinanden og bliver bedste venner.
Jeg var der så længe,
at jeg følte mig som den tynde, hvide pige i Boy in the Plastic Bubble.
Kan I huske den film? Ingen kan huske den.
Gå hjem, og tjek det.
John Travolta lavede en film i 70'erne, Boy in the Plastic Bubble.
Han har en autoimmun sygdom,
så han skal leve i en plastboble derhjemme.
Men han har sko på. "Hvor skal du hen?"
Der er mange huller i den historie, men ikke i plastboblen…
Der er kemi mellem os, og jeg tænker: "Det er fantastisk."
Så begynder den at rulle med øjnene. "Pis nu af."
Så siger øglen: "Kom her."
"Ja?"
Den siger:
"Du skal ikke tale om min kone."
Hvad?
De er ikke engang gift!
Det var vildt, og guiden var ellevild.
Han sagde: "Det gør hun aldrig. Hun kan virkelig lide dig."
Jeg sagde: "Ja, måske,
men lige nu er den mere de/dem."
Jeg siger det bare.
Og så hørte jeg en stemme fra camouflageflokken,
der sagde…
"Er du woke?"
Men jeg var jo lidt høj.
Så jeg siger:
"Hvad sagde du?
Du snøvler med dine fire tænder."
Og hun siger:
"Jeg spurgte, om du var en woke bitch."
Så jeg spørger min mand: "Kaldte hun mig en bitch?"
Og han gør sådan…
Så jeg sagde:
"Ja, I, Tonya.
Jeg er en af de woke. Hvad så?"
Jeg ville ikke stikke til bjørnen, men kom ikke efter mig.
Så plaprede hun løs:
"'De/dem'… De vil have os til at sige 'de/dem' hele tiden."
Jeg sagde: "Du sagde det syv gange.
Du kan godt. Du har lige gjort det.
Eller lad være.
Hvis jeg kan være gift med en, der hedder Gijs…
Du kan sige 'de/dem'."
Og så sagde hun: "Jeg er så træt af den lortetrend.
Den ikke-binære, trans lortetrend."
Det sagde hun, og jeg sagde:
"Jeg tror ikke, det er en trend.
At gå på gaden og være dig selv
som ikke-binær eller transperson.
Du ved, at nogen kunne gøre dig fortræd eller dræbe dig.
Det er ikke en trend, men mod."
Jeg sagde: "Hey.
De der tatoverede øjenbryn?
Det er en trend.
Det er slemt. Har du ingen venner?"
Men hun blev ved. Jeg sagde: "Er jeg på Fox News?
Er du Laura Ingraham?"
Forstår I, hvorfor jeg ikke gider se på øgler?
Hun blev ved og ved. "Rent biologisk…"
"Stav det."
"Jeg har ikke tillid til det, de har mellem deres ben."
"Hvad rager det dig, hvad folk har mellem benene?
Du er tosset. Hvis du ikke kan andet, så fuck af.
Helt ærligt."
Hun blev ved og ved, og jeg forsøgte at give igen.
Jeg blev til en slags George Jefferson.
"Og lige en ting til, røvhul!"
Hvad laver jeg?
Jeg vader rundt og ser på øgler.
Der var så meget had, og jeg sagde: "Du er meget sort-hvid.
Prøv at leve i grå nuancer, hvor der er kærlighed og menneskelighed.
Det er det, du skal gøre.
En transkvinde er ikke desto mindre en kvinde,
selvom du ikke forstår det, okay?
Du skal elske vedkommende. Det er nogens barn.
Jeg har tvillinger, men jeg kunne ikke bære dem.
Vi havde en rugemor, men jeg er deres mor.
Ved du, hvad kærlighed er?
Vær nu lidt åben."
Men hun blev ved, og til sidst sagde jeg: "Ved du hvad?
Jeg er for sød til den her samtale.
Jeg var lidt høj, og nu er jeg lidt ædru, det er okay.
Jeg tager det her tøj på i morgen, folk skal se det," og jeg gik.
Og så råbte hun efter mig.
Hun sagde: "Ærgerligt.
Jeg ville fortælle dig, at jeg elskede din opskrift på sød kartoffelgryde!"
Mange tak fordi I kom, og fordi I skrev historie i aften.
Jeg er den første kvinde til at give et show her,
men jeg håber ikke, jeg er den sidste!
Tak for i aften!
Jeg mener…
Jeg vil ikke have, at det slutter.
Jeg har købt det her sæt.
Hej!
Hold da op!
Jeg elsker jer.
Tusind tak.
I er bare de bedste.
Det må ikke slutte!
Jeg elsker jer!
Hold da op.
Okay, jeg må gå.
Åh nej! Min mikrofon. For meget booty.
En hånd til min homegirl. Jeg kender dig bedre.
Jeg elsker dig.
Bitch, bitch, bitch, bitch
Patter, patter, patter
Bitch, bitch, bitch og patter Bitch og patter, patter og bitch
Patter og pitter og pitter og patter
Jeg elsker dig.
Tak.
Tekster af: Rikke Schultz