Downloaded from YTS.MX
‫אל תשכחי לצחצח שיניים.‬
‫למה אני צריכה לצחצח שיניים?‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫רוצה שהשיניים שלך יפלו?‬
‫רק אחת מהן.‬
‫את תצטרכי את השיניים.‬ ‫אגיד לך למה. אני צריכה לסיים.‬
‫אימא תעשה היא-סטוריה.‬ ‫-מה זה היא-סטוריה?‬
‫אגיד לך מה זה היא-סטוריה מאוחר יותר.‬ ‫ולשאר העולם.‬
‫- רדיו סיטי מיוזיק הול -‬
‫- הערב, מישל בוטו‬ ‫לא בוטה בכלל ברדיו סיטי מיוזיק הול -‬
‫מוכנים לעשות היסטוריה?‬
‫- מישל בוטו:‬ ‫לא בוטה בכלל ברדיו סיטי מיוזיק הול -‬
‫קבלו בבקשה את האישה הראשונה‬ ‫עם ספיישל קומדיה משלה‬
‫ברדיו סיטי מיוזיק הול!‬
‫מישל בוטו!‬
‫תודה.‬
‫ניו יורק סיטי!‬
‫אתם תמיד עושים את זה.‬
‫אני אוהבת אתכם כל כך.‬
‫"אוקיי, היא בסדר? היא נרגעה?"‬
‫ואו.‬
‫אנחנו אוהבים אותך, מישל.‬
‫גם אני אוהבת אותך, מלכה.‬
‫הייתי תוקעת את הפרצוף בין השדיים שלך‬ ‫אבל אני עסוקה.‬
‫אני אוהבת לעשות מה שאני אוהבת‬ ‫ולהרוויח כסף.‬
‫מה?‬
‫זה מדהים. והלוואי שגם אתם הייתם יכולים.‬
‫אם עוד לא עשיתם את זה, הלוואי שתוכלו.‬
‫כי זה טוב. זה טוב.‬
‫מישהו פעם פנה אליי.‬ ‫הוא אמר, "אני מפיק בישול אוכל".‬
‫אמרתי, "בחייך, זו עבודה אמיתית?"‬
‫"כל הכבוד. צור לעצמך מרחב."‬
‫הוא אמר, "הייתי שמח לצלם איתך‬ ‫סרטון בישול כי את אוהבת לבשל".‬
‫אמרתי, "לא אמרתי את זה. אני רק נראית ככה".‬
‫"אוקיי."‬
‫הוא אמר, "יש לי מתכון מושלם בשבילך.‬ ‫תבשיל בטטות."‬
‫ואמרתי, "אוקיי".‬
‫"מה השכר?"‬
‫ומה שהוא אמר הפתיע אותי,‬ ‫כי היו הרבה אפסים.‬
‫אמרתי, "זה הרבה כסף".‬
‫"אצטרך לחשוף כפות רגליים או משהו?"‬
‫ראיתי את "אופוריה",‬ ‫אני יודעת מה צעירים עושים בשביל כסף.‬
‫והוא אמר,‬ ‫"לא, בחברה שאני עובד אוהבים אותך".‬
‫אני לא יכולה משפטית להגיד את שם החברה,‬
‫אבל אני יכולה להגיד שזה מתחרז‬
‫עם "טאמבל'ס לופ".‬
‫הבנו?‬
‫כי תמיד יש אחד שלא הבין.‬
‫לא קראתי את המתכון.‬
‫פשוט הגעתי בזמן עם צווארון וי וליפ גלוס.‬
‫אמרתי, "בוא נכין תבשיל, חמוד".‬
‫נתנו לי בטטות.‬
‫אמרתי, "בטטות", למצלמה, "זה הכינוי שלי".‬
‫הבמאי אמר, "זה מתכון למשפחה".‬ ‫אמרתי, "אני יודעת".‬
‫השתעשעתי. אז נתנו לי מלח ופלפל.‬
‫אמרתי,‬ ‫"סולט אנד פפר היר. סולט, סולט, סולט".‬
‫ואז האנשים האלה, ואקרא להם אנשים,‬
‫כי אני יודעת שהם הילדים של מישהו,‬
‫הם נתנו לי שתי כוסות מלאות בצ'דר מגורר.‬
‫והיה לי אותו מבט בפנים.‬
‫אמרתי, "אנחנו מכינים את אותו מתכון?"‬
‫הם אמרו, "כן, זה מחבר בין הכול".‬
‫שאלתי, "מי אמר לכם את זה?"‬
‫הם אמרו, "תכניסי את זה".‬
‫אמרתי,‬ ‫"תקשיבו, אחרי שאכניס, אי אפשר להוציא".‬
‫"זה כמו פיפי בבריכה, טוב?"‬
‫ואז האנשים האלה…‬
‫נתנו לי‬
‫קופסה‬
‫של טאמבל'ס לופ…‬
‫מרק פטריות מוקרם.‬
‫אני לא יודעת אם אי פעם ראיתם‬
‫קופסה טרייה…‬
‫של טאמבל'ס לופ…‬
‫מרק פטריות מוקרם, אבל…‬
‫זה סמיך, טוב?‬
‫אמרתי, "אה, צריך להפעיל כוח".‬
‫"צריך… להעלות לטמפרטורת החדר."‬
‫אני מערבבת, וזה נראה נורא.‬
‫זה נראה כאילו שלכלבה הייתה הפלה.‬
‫נו, לכלבה הזו יש יותר זכויות‬ ‫על הגוף שלה ממני, מה הבעיה שלכם?‬
‫הכלבה הזו תהיה בסדר.‬
‫אז אני מנסה לערבב,‬
‫והבמאי אומר, "מה הבעיה, מישל?"‬
‫"תחייכי."‬
‫אז הכנסתי את הדבר הזה‬
‫לתנור,‬
‫ואמרתי לכולם, "אוקיי. נסיעה טובה הביתה."‬
‫הבמאי אמר,‬ ‫"צריך להוציא, לאכול, לדבר על זה."‬
‫אמרתי…‬
‫"מי אמר לך את זה?"‬
‫הוא אמר, "בכל הסרטונים,‬ ‫כולם אוכלים את זה ומדברים על זה".‬
‫אמרתי, "לא צריך להיות כמוהם.‬ ‫נוכל להיות גיבורים."‬
‫הוא אמר, "סליחה, מישל".‬
‫"אבל אם לא תאכלי ותדברי על זה,‬ ‫לא נוכל לשלם לך. זה בחוזה שלך."‬
‫אז הוצאתי את התבשיל מהתנור וזמזמתי…‬
‫כשהוצאתי אותו מהתנור הוא פשוט בעבע.‬
‫זה נראה אישי מאוד.‬
‫הנחתי את התבשיל על השיש,‬ ‫והלבנבנות שלו זעקה, "לא".‬
‫אז הכנסתי את זה…‬
‫לפה שלי.‬
‫וממש ניסיתי לחשוב על‬
‫איך אוכל לבזבז את הכסף.‬
‫כמו זונה טובה.‬
‫תודה.‬ ‫שומעים אותן מוחאות כפיים? אלה הזונות.‬
‫עם השטרות.‬
‫והוא אמר, "איך את מרגישה?"‬
‫ואמרתי, "כמו בפרק של 'אפקט הפחד'".‬
‫והוא שאל, "טוב, איך הטעם?" אמרתי, "יקר".‬
‫ואז לא בכיתי, אבל הייתה דמעה עדינה,‬
‫והוא אמר, "את יכולה ללכת הביתה עכשיו".‬
‫הוא פרסם את הסרטון,‬
‫וחשבתי, "מי יצפה בו?"‬
‫מי יצפה בסרטון 40 שניות‬ ‫שבו אני מכינה תבשיל בטטות, נכון?‬
‫ובכן…‬
‫שכחתי מהדבר הזה שנקרא "טוויטר השחור".‬
‫ויודעים מה? זו טעות שלי.‬ ‫ברגע שראיתי שאני בטרנד,‬
‫חשבתי, "טעות שלי".‬
‫שכחתי שבטטות הן 19 ביוני של ירקות שורש.‬
‫זו… טעות שלי.‬
‫אני צריכה יחצ"ן, סבב התנצלות,‬ ‫ניסיתי להופיע אצל "קלאב שיי שיי".‬
‫הוא היה מלא.‬
‫אמנדה סילס‬ ‫התכוונה להיכנס בי עם סרטון בשלושה חלקים.‬
‫הייתי צריכה לצפות‬ ‫עוד שבע פעמים ב"על בטן מלאה".‬
‫ואו!‬
‫מישהי עם עור בהיר‬ ‫לא יכולה להתעסק עם תרבות שחורה.‬
‫לא יזמינו אותי לאף אירוע.‬
‫אבל חוץ מזה, מעולם לא ראיתי‬ ‫מעל 10,000 ציוצים עם השם שלי, אז חשבתי,‬
‫"כמה רע זה יכול להיות?"‬
‫ובכן,‬
‫הייתה דודה‬
‫שהעלתה פוסט כל שעה בדיוק,‬ ‫והכול באותיות גדולות.‬
‫חשבתי, "טוב, היא עקבית".‬
‫הכול באותיות גדולות, היא כל פעם כתבה,‬ ‫"תזמינו לה משטרה!"‬
‫מה?‬
‫לא חייבים לערב את המשטרה.‬
‫והרבה אנשים פשוט כתבו, "מישל בסדר?"‬
‫עניתי, "תודה רבה".‬
‫לא יודעת, אני צריכה להביט פנימה, מבינים?‬
‫תבדקו מה קורה עם החברים החזקים שלכם.‬
‫אבל התגובה הכי‬ ‫מצחיקה-אך-מעליבה שאני זוכרת,‬
‫הייתי מישהו שכתב "ואו".‬
‫"היא נראית כמו עוזרת הבית מ'תברח'."‬
‫לא!‬
‫לא.‬
‫הרגע הבנתי כמה החרא הזה נראה לכם הזוי‬
‫אם עוד לא ראיתם את "תברח".‬
‫כאילו, "את בסדר?"‬
‫אני פשוט גרועה באינטרנט.‬ ‫אני לא יודעת איך להתעלם.‬
‫או שאני מתנתקת או שאכפת לי יותר מדי.‬
‫וחשבתי שהשיחות הכי קשות‬ ‫שיהיו לי עם הילדים שלי‬
‫יהיו בנושא‬
‫גזענות, בריונות,‬
‫סקסיזם, אבל אני קולטת,‬
‫שאני צריכה להבין‬ ‫איך לנהל שיחה כמו שצריך עם הילדים שלי,‬
‫על איך להגדיר את הערך שלהם‬ ‫בלי לייקים ועוקבים.‬
‫כן, ברוכים הבאים‬ ‫לשיחת "טד" שלי עם ציצים גדולים.‬
‫עם חלומות גדולים כמו כריות הכתפיים שלה.‬
‫והילדים שלי ממש חכמים.‬ ‫אני מקווה שזה לא יהיה קשה.‬
‫יש לי תאומים בני חמש.‬
‫תודה.‬
‫יש לי תאומים בן ובת עד שיגידו לי אחרת,‬ ‫כי לאימא יש ראש פתוח.‬
‫נאהב ונתפתח, בני…‬
‫יש להם שמות חמודים, לדעתי.‬
‫יש להם שמות משפחה, הייזל ואוטיס.‬
‫חמוד מאוד.‬ ‫יש לי עגילים עם ראשי התיבות שלהם.‬
‫בדיוק. היא זונה לכל החיים.‬
‫ואו. רוזה, זה כל כך רטוב.‬
‫מה שלא ידעתי, עם תאומים,‬ ‫כולם רוצים לדבר איתך.‬
‫לא ידעתי את זה.‬
‫אנשים ניגשים אליי בביטחון ועם מטרה.‬
‫הם שואלים, "הם תאומים?"‬ ‫אני אומרת, "אתה רופא ילדים?"‬
‫אבל בדרך כלל זה מישהו שגם הוא תאום,‬
‫ותמיד רוצה לספר לי שהוא תאום.‬ ‫"הם תאומים? אני תאום."‬
‫"אני לא אוהב את התאום שלי.‬ ‫אנחנו חולקים עוגה."‬
‫אני אומרת, "מתחוללת מלחמה".‬
‫"מה?"‬
‫והם פשוט נשארים. "כן, אימא שלי מעדיפה‬ ‫את התאום שלי. ואני עונה, "ברור לי למה".‬
‫הם ממשיכים לדבר איתי, ואני אומרת,‬ ‫"אאלץ להפסיק אותך".‬
‫"אני לא ידידותית. פשוט יש לי סנטר כפול."‬
‫"אני מניאקית, זה הכול רוזה וחמאה.‬ ‫זה הכול."‬
‫אנשים מרגישים בנוח לגשת.‬ ‫נוח לגשת לאנשים מלאים.‬
‫ולא הבנתי כמה שונים ילדים יכולים להיות‬
‫אפילו שנולדו יחד. הם שונים מאוד.‬ ‫למשל, הייזל? ואו.‬
‫להייזל יש אנרגיה של אישה שחורה‬ ‫בת 53 שעובדת במשרד הרישוי.‬
‫היא פרועה, היא הולכת בגן השעשועים‬
‫ואומרת, "זה מה שהתכוונתם לעשות?"‬
‫הייזלנאט.‬
‫הילדים באים אליי ואומרים, "גברת בוטו,‬ ‫הייזל מביטה לי שוב בנשמה".‬
‫חייבים להשתפר.‬
‫ואו. היא חצופה.‬
‫אני ממש לא יודעת מאיפה ירשה את זה.‬
‫טוב. יודעים מה?‬
‫אני מבינה מה אתם אומרים.‬
‫אבל לא מצאתי את הקול שלי‬ ‫עד גיל שלושים. היא בת חמש.‬
‫פעם יצאתי מהבית בשרוולים קצרים לקנות אוכל,‬
‫כי זה כל מה שאני עושה.‬
‫והיא אמרה, "כדאי שתלבשי שרוולים ארוכים‬ ‫כי המרפקים שלך נראים זקנים".‬
‫אבל הקטע הוא שהיא לא טועה.‬ ‫המרפקים שלי נראים רדופי רוחות. איך?‬
‫מתי? אף אחד לא מספר לך על זה בגילאי ה-40.‬
‫זה נראה כאילו שאני עושה פלנק 22 שנים.‬
‫איך אני אמורה לדעת שהמרפקים שלי‬ ‫נראים כמו ראש של יונה?‬
‫מתי?‬
‫בנות, מה אני צריכה? אשווגאנדה?‬
‫מה אני צריכה?‬
‫מגנזיום? המרפקים האלה נראים מטורפים.‬
‫המרפקים שלי נראים כמו ההוא‬ ‫בסרט "אינדיאנה ג'ונס" שבחר בגביע הלא נכון.‬
‫תודה, לכל בני ה-38 ומעלה. תודה.‬
‫תודה.‬
‫אני רואה אתכם.‬
‫ואו,‬
‫ילדים חצופים.‬
‫והם לא הולכים לישון.‬
‫הם פשוט ערים כל הזמן.‬
‫היא יורדת במדרגות בעשר בלילה,‬ ‫"אימא, מה את עושה?" אני עונה,‬
‫"מסתירה את מכשיר הווייפינג. מה המצב?"‬
‫"מה קורה?"‬
‫"כבר אכלת שתי בננות. מה את צריכה עכשיו?"‬
‫ואו.‬
‫וילדים חצופים‬ ‫הולכים לישון מאוחר וקמים מוקדם.‬
‫היא מתעוררת בחמש וחצי בבוקר כל יום.‬
‫אמרתי, "תחזרי למיטה".‬
‫"את לא מפספסת כלום."‬
‫"שום דבר לא קורה עכשיו."‬
‫"אנחנו לא גרים בחווה."‬
‫"זה לא הצבא."‬
‫"את יכולה לחזור למיטה."‬
‫ואו.‬
‫הייזל מלאה אנרגיה. היא כאילו…‬
‫דמיינו את די ג'יי חאלד כילדה בת חמש.‬
‫היא מתעוררת בבוקר ואומרת,‬ ‫"בוקר טוב, כולם!"‬
‫"אול איי דו איז טווין!"‬
‫אין כמוה!‬
‫כן! די ג'יי דונוויל, כולם.‬
‫ואו.‬
‫אני לא יכולה לדבר עם אוטיס כמו עם הייזל,‬
‫כי הוא נורא מתוק ושקט.‬
‫הייזל מוציאה בי את האימא השחורה,‬
‫אבל אימא שחורה אצל "מורי פוביץ'".‬
‫אנחנו בסופר, ואני אומרת,‬
‫"בואי לפה."‬
‫"אנחנו לא קונים עוד כלום. תניחי את זה!"‬
‫היא גורמת לי להרגיש כמו פיתומה כועסת.‬ ‫"בואי הנה!"‬
‫"תניחי את זה.‬ ‫אמרתי שאנחנו לא קונים עוד כלום."‬
‫אני לא יכולה לדבר ככה לאוטיס.‬
‫לאוטיס יש אנרגיה של בעל עייף‬ ‫שמחזיק את התיק של אשתו בחנות כלבו.‬
‫אני רואה אתכם פה הערב. תודה רבה.‬
‫אוטיס מתוק.‬ ‫הוא אפילו ממצמץ לאט כשהוא מדבר.‬
‫הוא אומר, "אימא…"‬
‫אני לפעמים מרחמת עליו כי הוא גדל בבית‬
‫עם המון אנרגיה נשית חזקה,‬ ‫אבל אני גם חושבת, "אין בעד מה".‬
‫מבינים?‬ ‫"זה חינוך מעולה שלא תקבל בבית הספר".‬
‫אבל לפעמים אני מרחמת עליו,‬ ‫כי המשפט המלא הראשון שלו בגיל שלוש היה,‬
‫"טוב, כולם. תירגעו."‬
‫אוטיס!‬
‫אני מנסה ללמד אותו‬ ‫איך להיות ילד גדול בעיר.‬
‫ללכת על המדרכה בניו יורק,‬ ‫לנסוע בתחתית, ברכבת.‬
‫להחזיק את הדלת פתוחה לזקנים,‬ ‫כל החרא הזה. זה חשוב.‬
‫ועמדנו פעם אחת‬ ‫בפינה יחד עם המון אנשים בניו יורק‬
‫והוא צעק מול כולם,‬
‫"אימא, היד המהבהבת אמרה‬ ‫שאי אפשר לחצות עכשיו!"‬
‫אמרתי, "נכון, מותק".‬
‫ואז זרים אמרו, "כל הכבוד, אימא".‬
‫"כל הכבוד…" והורים יודעים‬
‫שכשהילד עושה משהו נכון בציבור, אתם חושבים,‬
‫"אני פאקינג מלאך."‬
‫"אני מלאך עלי אדמות. מה אתם,‬ ‫קקות חסרי ילדים, עושים? ממחזרים? טוב."‬
‫"טוב."‬
‫"קומפוסט? טוב."‬
‫אנחנו משאירים הכול במצב טוב יותר משקיבלנו.‬
‫ואז אוטיס קלט והיה גאה בעצמו מאוד.‬
‫ואז הוא צעק,‬ ‫"אימא, האיש הלבן נתן לנו רשות לחצות!"‬
‫ואו.‬
‫אני קוראת לסיפור הזה "אמצעי מניעה".‬
‫כי אם חשבתם להביא ילד לעולם,‬ ‫תקשיבו לסיפור הזה ותחליטו.‬
‫לאוטיס היה גוש נזלת גדול באף.‬
‫היה לו גוש נזלת והוא שאל,‬ ‫"אימא, איך אוציא אותו?"‬
‫אמרתי, "זו שאלה אמיתית?"‬ ‫מכירים שהילד אומר משהו‬
‫ואתם חושבים, "אני חושש לגבי שארית חייך"?‬
‫אמרתי, "תכניס את האצבע‬
‫ותחטט כאילו שאתה מחפש תשובה."‬
‫מה אני, מר רוג'רס? לא יודעת.‬
‫ואז הוא לא הצליח להוציא אותו.‬ ‫-אמרתי, "לא נעים לראות את זה".‬
‫"באמת."‬
‫הראש שלו היה מוטה לאחור.‬
‫רדף אחרי עצמו כמו כלב אחרי הזנב.‬
‫אמרתי, "לא ככה אני רוצה לזכור אותך".‬
‫והוא אמר, "אימא, אני לא מצליח".‬ ‫אמרתי, "אני רואה".‬
‫כדאי גם שאציין שבדיוק עלינו לטיסה.‬
‫והוא אמר, "אימא, אני לא מצליח".‬
‫אז קיבלתי החלטה.‬
‫חיטטתי בעצמי והוצאתי.‬
‫ואז ראיתי אותו זז‬ ‫בצורה שמעולם לא ראיתי בגוף אנושי.‬
‫הוא התקפל כמו כיסא חוף.‬
‫נשכב על הרצפה. הוא כאילו…‬
‫ואז הוא שכב.‬
‫מה?‬
‫ושכב.‬
‫ואז הוא צעק,‬
‫"אימא, אני רוצה את גוש הנזלת שלי!"‬
‫ואז אמר, "תחזירי אותו".‬
‫והיו מאחוריי אנשים.‬
‫והייתי צריכה לקבל החלטה.‬
‫אז החזרתי אותו.‬
‫חצי מכם מוחאים כפיים וחצי שופטים,‬ ‫ואני קולטת את זה, טוב?‬
‫ככה אנשים הביטו בי.‬
‫רציתי לצעוק עליהם,‬ ‫"פעם הייתי מגניבה, טוב?"‬
‫"פעם הייתי מגניבה. הסנפתי קוקאין מזין,‬
‫אני יודעת כמה אף יכול להיות מורכב."‬
‫"תיהנו מהמקום לטרולי שלכם."‬
‫זה רגע טוב להגיד שאימא שלי בקהל.‬
‫היי, אימא.‬
‫היי, מארי.‬
‫ואו, בטח הייתי ילדה חצופה,‬
‫כי אני מרגישה שצפיפות העצם שלה שונה.‬
‫אני מבינה עכשיו.‬
‫אני לא רוצה להתלונן,‬
‫אבל אני מרגישה עייפה.‬
‫אל תתנו לבגד שלי להטעות אתכם.‬
‫אני עייפה. אם תבואו לבית שלי,‬
‫אחרי 17:30 בכל ערב,‬
‫תוכלו לתפוס אותי על הספה,‬ ‫עייפה בסגנון ויולה דייוויס.‬
‫"אני כל כך עייפה."‬
‫כל כך עייפה.‬
‫עכשיו אני יודעת למה אימא שלי נראית ככה.‬
‫אימא שלי נראית כמו כלב האסקי במיאמי…‬
‫אני לא יודעת אם היא צמאה או מחייכת,‬ ‫זה פשוט…‬
‫היא תמיד נראית כאילו שהיא שואלת שאלה‬ ‫ועונה עליה, כאילו…‬
‫עכשיו אני מבינה.‬
‫אני מרגישה‬
‫כמו הדלת בסוף של הסרט "טיטאניק".‬
‫אבל עם פחות כושר ציפה,‬
‫וכולם מטפסים עליה.‬
‫כל המשפחה שלי מנסה להתיישב.‬
‫והמשרוקית שלי לא עובדת…‬
‫אני מבינה!‬
‫אני מבינה.‬
‫אפילו לא קלטתי‬
‫שאפשר להיפצע כשמטפלים בילדים,‬
‫כי לא חושבים על איך שהגוף זז.‬
‫ואני נפצעת כי אני מתכופפת כל הזמן,‬ ‫ולא כמו שאני אוהבת.‬
‫צופר אוויר!‬
‫תודה.‬
‫פעם נפצעתי ממש קשה.‬
‫ובעלי אמר, "לדעתי יש לך סיאטיקה".‬
‫ואפילו לא ידעתי מה זה.‬ ‫הייתי עד כדי כך צעירה.‬
‫חשבתי שזו פסטה יקרה.‬
‫הוא אמר, "לדעתי יש לך סיאטיקה".‬
‫אמרתי, "לא תבדוק בקבלה. זה פנה פומודורו".‬
‫הייתי עד כדי כך צעירה.‬
‫תשמיעו קול אם אתם יודעים מה זה סיאטיקה.‬
‫כן! אני אוהבת קהל מבוגר.‬
‫תודה שאתם שומרים על השרירים.‬ ‫"אני לא יכול לבוא להופעה הערב."‬
‫"הסיאטיקה שלי מחמירה."‬
‫ואו, יש לי עכשיו משקפי קריאה, מה?‬ ‫אני לא רואה את התפריט. אני אחת מאלה.‬
‫"תדליקו את האור."‬
‫"למה המסעדות האלה חשוכות כל כך?"‬
‫אני עד כדי כך זקנה.‬
‫ואו,‬ ‫פצעתי את עצמי עם הסיאטיקה והלכתי לרופא.‬
‫הוא נתן לי איבופרופן כמו של ספורטאים.‬
‫חשבתי, "כן, אני ספורטאית, כל הכבוד לי".‬
‫והוא נתן לי אקדח עיסוי. יודעים מה זה?‬
‫מעולה. אני לא ידעתי.‬
‫חשבתי, "אוקיי,‬ ‫מתקן עיסוי שיעזור לי במהלך היום".‬
‫"נו."‬
‫ולא יכולתי ללכת לשומקום,‬
‫אז חברה שלי באה‬ ‫והיא במקרה לסבית שחורה יפהפייה.‬
‫אני קוראת לה "הנביאה".‬
‫היא יודעת הכול וזוהרת.‬
‫והיא ראתה את אקדח העיסוי על השולחן ואמרה,‬ ‫"אוקיי".‬
‫אמרתי, "זה לסיאטיקה".‬ ‫והיא אמרה, "מה שתגידי".‬
‫אמרתי, "זה אקדח העיסוי שלי".‬
‫"קוראים לזה אקדח."‬
‫והיא אמרה, "תלוי לאן מכוונים".‬
‫אמרתי, "מאמי". היא אמרה, "מה, מאמי?"‬
‫אמרתי, "מאמי, די".‬
‫היא אמרה, "מה?"‬
‫הסתכלתי בה ואמרתי, "מאמי".‬
‫"את אוהבת שחובטים לך ככה בכוס?"‬
‫אמרתי, "מאמי".‬
‫"את אוהבת שחובטים לך ככה בכוס?"‬
‫"לא ידעתי שאת אוהבת שחובטים לך ככה בכוס,‬ ‫את כזו שקטה."‬
‫אמרתי, "ואו. את מסיימת ספר בשבועיים".‬
‫"את תמיד מגזימה בטיפ בסטארבאקס."‬
‫"את תמיד חונה רחוק מהכניסה‬ ‫כדי לצעוד יותר."‬
‫"לא היה לי מושג‬ ‫שאת אוהבת שחובטים לך ככה בכוס."‬
‫היא אמרה, "כן, מאמי".‬
‫"אני מוציאה המון על אקדחי עיסוי‬ ‫כדי למצוא את הכי מתאים."‬
‫אמרתי, "מאמי!"‬
‫"המוח שלי נמס."‬
‫אמרתי, "באמת? רצינית?"‬
‫"פשוט תשיגי מישהי שתחבוט לך קצת בכוס."‬
‫"לא משהו מוגזם,‬ ‫פשוט מישהי שתחבוט לך קצת בכוס."‬
‫"לא משהו מוגזם, פשוט פליקים לכוס."‬
‫קצת, "טוק-טוק". "מי שם?"‬ ‫"זה הכוס שלי, כוסאומו."‬
‫"זה הכול."‬
‫היא הסתכלה עליי ואמרה,‬ ‫"אין מצב. אקדח עיסוי זה פשוט עילוי".‬
‫אמרתי,‬ ‫"מה בשם כלוב הכרישים הלסבי קורה פה?"‬
‫"ניסחת סלוגנים?"‬
‫לא היה לי מושג‬ ‫שהיא אוהבת שחובטים לה ככה בכוס.‬
‫נדמה לך שאת מכירה מישהי.‬
‫אני יכולה לסכם מה שקרה פה עכשיו?‬
‫סיפרתי לכם סיפור אמיתי‬ ‫על החברה הלסבית השחורה היפהפייה שלי.‬
‫וקצת אלימות נגד כוס.‬
‫לא משהו מוגזם, קצת יספיק.‬
‫ולרוב צחקנו. חלקכם שפטתם.‬
‫חלקכם הסתקרנתם.‬
‫אתם לא רואים מה שאני רואה.‬
‫אבל אני רק אומרת שזה אפשרי.‬
‫זה אפשרי, אפשר לספר בדיחות וסיפורים‬
‫ולא לזלזל בקהילה שלמה.‬
‫זה אפשרי. זה יכול להיות מצחיק.‬
‫רק צריך לעבוד על זה, נכון?‬
‫אז אם אתם נתקלים בדייב שאפל,‬
‫תוכלו להגיד לו?‬
‫לא נראה לי שהוא יודע.‬
‫לא נראה לי שניתקל בדייב, כי הוא אלוף.‬
‫וזה נכון,‬ ‫אם זה אומר שהוא אלוף בעלבונות לטרנסים.‬
‫דייב.‬
‫זה לא מצחיק.‬
‫זה מסוכן.‬
‫תעשה את זה מצחיק.‬
‫זה הכול.‬
‫לא ייאמן שמישהו ירוויח מיליוני דולרים‬ ‫על פגיעה בתחושת הביטחון של אנשים.‬
‫זה מטורף בעיניי, כאילו… באמת.‬
‫אני מממשת את החרא הזה הערב,‬ ‫זו השתלטות על רדיו סיטי מיוזיק הול,‬
‫ואגיד לכולם,‬ ‫אני רוצה להרוויח מיליוני דולרים‬
‫בחיזוק תחושת הביטחון של אנשים.‬ ‫להגן עליהם, להקשיב להם ולבדר אותם.‬
‫לבדר.‬
‫מה אנחנו עושים? זו המטרה שלי.‬
‫פעם המטרה שלי הייתה‬ ‫למצוא את הפופיק כשאני יושבת,‬
‫אבל זה לא מציאותי.‬
‫תקבעי יעדים להצלחה.‬
‫פשוט תיצרי יעדים.‬
‫אני לא יודעת למה אנשים כבר לא עושים את זה.‬
‫מבינים? תגידו שתעשו משהו ואז תעשו אותו.‬
‫זה הכול.‬
‫כמו החברים שלי‬
‫שתקועים.‬
‫נכון? תמיד יוצאים עם האדם הלא נכון.‬
‫איך שאתם עושים דבר אחד משתקף בכל היתר.‬ ‫מבינים?‬
‫אם אתם פה היום,‬ ‫בדייט עם מישהו שלא טוב לכם,‬
‫בעיקר הבנות,‬
‫תפסיקו עם זה.‬
‫צאו מכאן הערב ותעזבו את הבן זונה.‬
‫זו אנרגיה שאין לכן.‬
‫טוב? ואני לא כירופרקטית,‬ ‫אבל לא תהיי פורייה לנצח, אחותי.‬
‫ואו.‬
‫אבל זה מסע. חייבים ממש,‬
‫למצוא את האדם הנכון.‬
‫זיינתי הרבה צפרדעים.‬
‫זה היה כמו חוות צפרדעים.‬
‫אני שמחה שמצאתי את הנכון.‬
‫זה ממש נחמד.‬
‫זה באמת נחמד.‬ ‫וכשאנשים פוגשים אותי ואת בעלי, הם אומרים,‬
‫"אתם מחבבים אחד את השני."‬ ‫אני עונה, "ככה זה אמור להיות".‬
‫למה להיות עם מישהו שלא מחבבים?‬
‫בשביל זה יש משפחה.‬
‫הלו? אבל אני גם חושבת שזה חשוב‬
‫להבחין מתי זו תקופה טובה ומתי רעה,‬ ‫זה בסדר.‬
‫התקופה הכי רעה‬ ‫שלי ושל בעלי בהחלט הייתה בקורונה.‬
‫לא הבנתי עד כמה אנחנו חברתיים‬ ‫עד שהיינו יחד‬
‫כל… הפאקינג זמן.‬
‫הייתי עוברת חדר והוא היה בא אחריי.‬
‫הייתי שואלת, "מה קורה?"‬
‫"מה קורה?"‬
‫הסיפורים שלו היו נוראיים.‬
‫"מה המצב?" "אין לנו כפות נקיות."‬
‫"אחלה סיפור."‬
‫זו הייתה תקופה רעה.‬
‫התחלתי לדבר איתו בטון‬ ‫שמעולם לא דיברתי בו עם אף אחד אחר.‬
‫זה כמו הטון‬ ‫כשאלכסה לא מנגנת את השיר שרוצים.‬
‫מכירים את הטון?‬
‫אמרתי, "לא. אני. אמרתי…"‬
‫מה?‬
‫למה אני מדברת איתו ככה? אני אוהבת אותו.‬
‫תבחינו מתי התקופה טובה או רעה.‬ ‫ככה מתגברים, שמחים על זה.‬
‫באמת, מה שאני אוהבת לגבי הקשר עם בעלי‬
‫הוא שאנחנו שותפים אמיתיים, טוב?‬
‫אנחנו שמחים על ההצלחות אחד של השני.‬
‫ואם אתם עם מישהו שמקנא בכם,‬
‫הם לא מבינים את הכוח שלכם‬ ‫כי עדיין לא מצאו את הכוח שלהם.‬
‫ואו.‬
‫תראו אותי, כריות כתפיים.‬
‫מנחילה חוכמה.‬
‫איפה סל התרומות? נו.‬
‫אנחנו חוגגים דברים.‬
‫אני חוגגת דברים קטנים.‬ ‫חייבים, אחרת אין מה לחגוג.‬
‫אני פותחת שמפניה ביום רביעי‬ ‫כי שילמתי דוח חניה.‬
‫ככה אני חיה.‬
‫זה מה שאני עושה.‬
‫ואו.‬
‫ובעלי ערך לי מסיבה בזמן הקורונה רק בשבילי.‬
‫כי גילינו שלני קרביץ עוקב אחריי באינסטגרם.‬
‫מה?‬
‫מטורף. ירדתי במדרגות והיו סרטים ובלונים.‬
‫בעלי על שולחן הקפה, "אמריקן וומן!"‬
‫אמרתי, "אמצוץ לו ממש עכשיו".‬
‫שמחים בשמחת האחר.‬
‫אבל לני קרביץ‬ ‫המשיך לסמן לייקים בפוסטים שלי.‬
‫ובעלי אמר,‬ ‫"אני צריך לחשוש לגבי לני קרביץ?"‬
‫אמרתי, "כן".‬
‫"כן."‬
‫"לך לשטוף כפות, מותק.‬ ‫שמעתי שאין לנו כפות נקיות."‬
‫פראייר.‬
‫בעלי עכשיו ממש בקטע של לתקן דברים.‬
‫"בואי נתקן משהו יחד." אמרתי, "אין צורך".‬
‫"תתקן. ספר לי ואני אקשיב."‬
‫שתדעו שהוא הגיע הביתה עם כיסא מהזבל.‬
‫שאלתי, "בשביל מי זה?"‬
‫הוא אמר, "קיוויתי שנתקן את זה".‬ ‫אמרתי, "לא, תודה".‬
‫הוא אמר, "אני רוצה לתקן משהו יחד".‬
‫אמרתי, "מה לגבי מניעת הצבעה?"‬
‫"אפשר לתקן את זה?"‬
‫אבל אנחנו אוהבים ליהנות.‬
‫הוא מעולה בהתמסטלות.‬
‫לא משנה כמה הרבה או מעט הוא לקח,‬ ‫הוא אומר, "אני סבבה".‬
‫"אני סבבה. רוצה עזרה? אעזור לך עם התיקים."‬
‫הוא ממש מגניב.‬
‫שום דבר לא מטריד אותו.‬ ‫"לא, זה בסדר. קורה."‬
‫"מה?"‬
‫אני לא טובה בהתמסטלות.‬ ‫אני רוצה להיות טובה.‬
‫אני לא, מבינים? אני רוצה…‬
‫אני רוצה להיות‬ ‫אריקה באדו במידות גדולות, אבל…‬
‫זה לא קורה,‬ ‫אני כמו נרקומנית במידות גדולות, באמת.‬
‫ואו, אם תראו אותי פעם ברחוב מסטולה,‬
‫אני אגיד, "סליחה, אני מסטולה.‬ ‫ידעתם? העיניים שלי אדומות?"‬
‫"סליחה, אני מסטולה."‬
‫"יש הערב משחק? מה עושים?"‬
‫"מקפלים כביסה?‬ ‫מנקים את המקרר? שכיבת סמיכה?"‬
‫"מה כדאי לעשות? אני מסטולה!"‬
‫זה לא טוב. זה לא מראה טוב.‬
‫אני ובעלי יצאנו לערב דייט.‬
‫ערב אחד היו לי כרטיסים למשחק של הניקס,‬ ‫שזו קבוצת כדורסל.‬
‫בדיוק.‬
‫יש לנו מושבים על הקווים.‬
‫הוא התלהב מאוד. אמרתי, "אני בסדר".‬
‫אמרתי, "אני לא מבינה בכדורסל".‬
‫הוא אמר, "יהיה ממש כיף".‬ ‫אמרתי, "לך עם מישהו".‬
‫הוא אמר, "זה ערב הדייט שלנו.‬ ‫אנחנו צריכים ללכת".‬
‫אמרתי, "כנראה".‬
‫והוא אמר, "יהיה כיף אם נתמסטל".‬
‫אמרתי, "אוקיי".‬
‫והוא נתן לי קצת קנביס אכיל.‬
‫לא משהו מטורף.‬
‫ולא הרגשתי כלום אחרי 40 דקות, אז אמרתי,‬
‫"אפשר עוד קצת?"‬
‫כולם יודעים חוץ ממני!‬
‫אין הוראות על האריזה.‬
‫תקשיבו.‬
‫הגענו למשחק,‬
‫נאחזתי בכיסא עם שתי הידיים.‬
‫אני לא יודעת‬ ‫אם ראיתם פעם עפיפון עם נמשים ושיער נפוח.‬
‫זו הייתי אני.‬
‫לא ידעתי אם אני מדברת עם עצמי‬
‫בקול רם,‬
‫או אם זה היה קול פנימי.‬
‫אבל היא יצאה.‬
‫אמרתי, "ואו".‬
‫שרתי,‬
‫"פרפר בשמיים‬
‫"אני מרגישה גבוהה פי שניים‬
‫"תסתכלו‬
‫"זה בספר‬
‫"קשת קריאה"‬
‫כן!‬
‫ואו.‬
‫הייתי מסטולה.‬
‫ואז המשחק התחיל.‬
‫ואז הפרנויה התחילה.‬
‫הכרוז היה פשוט כל כך… רועש.‬
‫נבהלתי, זה היה כמו ב"קלוברפילד". אמרתי,‬
‫"חייבים ללכת."‬
‫הוא אמר…‬
‫ואז השחקנים יצאו,‬ ‫ואמרתי, "אנחנו לא מוגנים".‬
‫הם היו גבוהים כל כך.‬
‫וזה הכול היה‬
‫גרגרות ופיקות ברכיים.‬
‫הם נראו כמו סיגורני ויבר כאווטאר.‬
‫אמרתי, "לא".‬
‫"לא, תודה."‬
‫ואז ניסיתי למשוך את תשומת הלב של בעלי.‬ ‫אמרתי, "מותק".‬
‫"מותק."‬
‫הוא אמר, "מה קורה? למה את לוחשת?"‬
‫אמרתי, "כי השחקנים שומעים אותי".‬
‫אמרתי, "חייבים ללכת".‬
‫הוא אמר, "עברו שמונה דקות".‬
‫אמרתי, "אני ממש מצטערת, אבל חייבים ללכת".‬
‫"אני מסטולה מאוד."‬
‫ובגלל זה אני אוהבת את בעלי.‬ ‫הוא אמר, "זה בסדר, מותק".‬
‫"פשוט תיהני מזה."‬
‫"תיהני מהמסע."‬
‫"תרכבי על הגל."‬
‫"תטעמי את הקשת בענן."‬
‫הוא אמר, "תתמקדי במשהו,‬
‫ופשוט תאהבי אותו."‬
‫"טוב?"‬
‫הכול טוב. הוא אמר, "אף אחד לא שומע אותך".‬
‫"כבר לא."‬
‫באמת ראיתי מכונית בפינת המגרש.‬
‫והמכונית הזו הייתה יפהפייה, האורות דלקו.‬
‫היא, כאילו,‬
‫נסעה במעגלים.‬
‫וחשבתי, "זה ממש נחמד. כאילו…"‬
‫"מעניין מי יקבל אותה."‬
‫"איפה הוא גר? איך החיים שלו ייראו?"‬
‫"ישימו עליה עץ חג מולד?"‬
‫ואז שאלתי את בעלי,‬
‫"מאמי, מתי אומרים מי זכה במכונית?"‬
‫הוא שאל, "מה?"‬
‫"אמרתי, "מתי אומרים‬
‫מי זכה במכונית?"‬
‫והוא אמר, "מאמי, אף אחד לא יזכה בה".‬ ‫ושאלתי, "מה?"‬
‫הוא אמר, "זו פרסומת, זה לא 'פמילי פיוד'".‬
‫ואז התחלתי לבכות.‬
‫אמרתי, "החיים לא הוגנים".‬
‫והוא אמר, "מאמי, לדעתי כדאי שנלך".‬
‫אמרתי, "לדעתי כדאי שנלך".‬
‫אבל תקשיבו,‬
‫מיד כשהסכמנו שאנחנו צריכים ללכת,‬
‫שמו אותי במצלמת המפורסמים.‬
‫לא ידעתי מה לעשות,‬
‫אז פשוט נראיתי‬ ‫כמו במופע כישרונות של כיתה ז'. מה?‬
‫יותר חזק!‬
‫די.‬
‫קדימה!‬
‫שחק אותה!‬
‫קדימה!‬
‫ואו.‬
‫אני ממש…‬
‫הייתי כמו פורסט גאמפ דומיניקני. כאילו…‬
‫יצאתי מהמשחק בצעדי בצ'אטה.‬
‫לגמרי הילחם או ברח.‬
‫אז… לגבי הסיפור הזה.‬
‫זה היה ערב הדייט האחרון שלנו.‬
‫וזה בסדר, אני…‬
‫אני אימא. אני עובדת. אני פשוט עייפה‬
‫ברגע שאני נהיית ויולה דייוויס…‬
‫תנו לי רוזה, שימו אותי במיטה.‬
‫אז בעלי ואני עברנו לדייטים בשעות היום.‬
‫יש פה מישהו זקן כזה?‬
‫מבוגר אחראי.‬
‫ואו. דייטים בשעות היום הם מדהימים.‬
‫זה כמו שזה נשמע. זה דייט במהלך היום.‬
‫הולכים למסעדה שאין בה מקום בערב שבת‬ ‫ביום שני אחר הצוהריים.‬
‫יש תפריט עסקיות, טועמים מהכול ב-45 דולר.‬
‫שותים יין.‬
‫חוזרים הביתה אחרי הצוהריים,‬ ‫אני יושבת על הזין שלו.‬
‫מתקלחת, עושה שטיף קצר,‬
‫אוספת את הילדים מהגן במצב רוח מעולה!‬
‫סליחה, חצי מכם אוספים את הילדים‬ ‫עם ריח של זיונים?‬
‫אוקיי.‬
‫בעלי הפתיע אותי עם דייט בשעות היום ו…‬
‫כן, הוא לבן, אבל זה…‬ ‫אני לא רוצה להגיד שזה עניין של גזע,‬
‫אבל זה הדבר הכי לבן ששמעתי בחיים.‬
‫מי לבן פה, בשורות הראשונות?‬
‫תודה רבה.‬
‫איך קוראים לך?‬
‫פרל.‬ ‫-פרל?‬
‫בחייך.‬
‫פרל?‬
‫לא ציפיתי שיהיה לך שם לבן וזקן כזה.‬
‫אני אוהבת את סבתא שלך.‬
‫אוקיי, פרל.‬
‫תגידי לי אם זה לבן בטירוף.‬
‫ואת צריכה להגיד, "זה לבן בטירוף". אוקיי?‬
‫בעלי בא הביתה ואמר,‬ ‫"מאמי, השגתי לנו שני כרטיסים‬
‫למקלט לזוחלים."‬
‫פרל.‬
‫זה לבן בטירוף.‬ ‫-לבן בטירוף. תודה.‬
‫אז אמרתי לו, "מאמי,‬
‫אני לא יכולה ללכת למקלט לזוחלים."‬
‫"זה מטורף."‬
‫הוא אמר, "חייבים, הכרטיסים היו בזול".‬
‫אמרתי, "שילמת?"‬
‫"הם צריכים לשלם לנו."‬
‫והסתכלתי עליו ואמרתי, "אתה איש הזוחלים?"‬
‫"אני נשואה לאיש הזוחלים?"‬ ‫הוא אמר, "מה זה?"‬
‫אמרתי, "אתה לא מכיר את איש הזוחלים?"‬
‫"זה האיש‬ ‫שהחברים הכי טובים שלו הן הלטאות שלו."‬
‫"הוא גר עם אימא שלו יותר מדי."‬
‫"טוב? אין לו שמיכת פוך.‬ ‫רק סדין מלוכלך, המפלצת."‬
‫"הסרט האהוב עליו הוא 'פני צלקת'.‬ ‫יש לו את הפוסטר."‬
‫"בלי מסגרת, רק נעצים? איכס."‬
‫"בדיוק פיטרו אותו מעבודה במוסך‬
‫ויש לו מתקן לעליות מתח‬ ‫אז הדלת שלו לא נסגרת."‬
‫"והוא אף פעם לא גורב גרביים‬ ‫כי הן מפוזרות, פריכות, על הרצפה שלו."‬
‫אל תשאלו איך אני מכירה את איש הזוחלים.‬ ‫זה מה ששמעתי.‬
‫בעלי אמר, "אני לא איש הזוחלים,‬
‫אבל אני ממש רוצה ללכת."‬ ‫ואז הוא התחיל עם הקטע האירופאי שלו‬
‫כי הוא יודע איך לגרום לי לעשות משהו.‬
‫הוא אמר, "את יודעת, פשוט יש תחושה‬
‫שאמריקאים מפסיקים ללמוד בבית הספר‬ ‫ואז לא רוצים ללמוד עוד."‬
‫אמרתי, "איך אתה מעז לדייק כל כך?"‬
‫אמרתי, "טוב, אלך לראות איתך לטאות".‬
‫"כי אני אוהבת אותך."‬
‫והוא אמר, "שתדעי,‬ ‫זה יכול להיות ממש כיף אם נתמסטל קצת."‬
‫אז אכלתי קנביס.‬
‫אבל הפעם לקחתי רק אחד.‬
‫וזה היה נפלא.‬
‫רק צריך לחכות שעתיים ו-17 דקות.‬
‫וזה היה מעולה. הייתי במצב רוח טוב.‬
‫שום דבר לא הפריע לי. הרגשתי מלאת אושר.‬
‫הסעתי אותנו‬
‫למקלט לזוחלים בברונקס במיניוואן שלי.‬
‫אני לא גאה במשפט הזה.‬
‫בברונקס לכולם יש זעם כבישים.‬
‫"זוזי, כלבה." "תלמדי לחנות." לא משנה, ואני‬
‫בכלל לא התעצבנתי…‬
‫בדרך כלל אני צועקת חזרה, אבל אמרתי,‬ ‫"אני מקווה שתחלים".‬
‫חשבתי לעצמי, "להיות מסטולה זה נפלא".‬
‫הייתי בשליטה. מצאתי חניה.‬
‫או שהיא מצאה אותנו?‬
‫מה שלא ציפיתי זה שנצא לסיור.‬
‫היינו עם אנשים אחרים.‬
‫הם היו בקטע של,‬
‫"לא חייבים נעליים בוולמרט."‬
‫מבינים?‬
‫הם נראו כמו דור שלישי לאנשי 6 בינואר.‬
‫כן. אתם מבינים.‬
‫היו הרבה בגדי הסוואה, אבל אני רואה אתכם.‬
‫אבל לא היה לי אכפת.‬
‫זה היה כמו קאובוי קארטר.‬ ‫חשבתי, "זו אמריקה של כולם".‬
‫"זו לא טקסס."‬
‫וזה היה די מעניין.‬
‫הדבר הכי מרתק שלמדתי עליו‬ ‫היה לטאה בשם "הדרקון המזוקן".‬
‫זה לא היה דרקון, יותר כמו‬ ‫לטאה במידות גדולות, קראתי לה "ליזו".‬
‫חשבתי שזה מצחיק,‬ ‫לאנשים היו תגובות מעורבות.‬
‫אני מנסה לשמור על דימוי גוף חיובי.‬
‫הדבר המרתק לגבי לטאת הדרקון המזוקן‬ ‫הוא שהיא יכולה לשנות את המגדר שלה.‬
‫וחשבתי,‬ ‫"אוקיי. לכולנו היה לילה או שניים כאלה."‬
‫טוב, לפחות אצלי.‬
‫תודה.‬
‫וכשכנסנו לביתן של לטאת הדרקון המזוקן,‬
‫ושוב, זה משפט שלעולם לא חשבתי שאומר,‬
‫היא ניגשה ישר אליי וחשבתי, "אוקיי".‬
‫והניחה את הכף הקטנה שלה על החלון.‬
‫אמרתי, "התחלנו".‬
‫וכולם אמרו, "את מוצאת חן בעיניה".‬ ‫אמרתי, "אני מזל אריה. יש לי אנרגיה טובה".‬
‫אנחנו רק לוקחים לעצמנו רגע,‬
‫ואנחנו סוג של מחקות אחת את השנייה,‬ ‫הופכות לחברות הכי טובות.‬
‫הייתי שם כל כך הרבה זמן,‬
‫שהרגשתי כמו הלבנה הרזה‬ ‫בסרט ההוא עם ג'ון טרבולטה.‬
‫"הנער בתוך בועת הפלסטיק."‬
‫זוכרים את הסרט הזה? אף אחד לא זוכר אותו.‬
‫לכו הביתה וצפו בו.‬
‫ג'ון טרבולטה, בשנות ה-70,‬ ‫השתתף בסרט, "הנער בתוך בועת הפלסטיק",‬
‫שבו יש לו מחלה אוֹטוֹאִימוּנִית.‬
‫אז הוא צריך לחיות בבועת פלסטיק בבית שלו.‬
‫אבל הוא נועל נעליים.‬ ‫חשבתי, "לאן אתה הולך, ג'ון?"‬
‫"לאן?" הרבה חורים בעלילה הזו,‬ ‫לא בבועת הפלסטיק, בכל אופן…‬
‫אז אנחנו חולקות אנרגיה.‬ ‫חשבתי, "ואו, זה מדהים".‬
‫אז העיניים שלה התחילו להתגלגל אחורה.‬ ‫חשבתי, "לכי".‬
‫ואז הלטאה אמרה, "תתקרבי".‬
‫"כן?"‬
‫והיא אמרה,‬
‫"שלא תעזי להגיד את הפאקינג שם של אשתי."‬
‫מה?‬
‫הם בכלל לא נשואים.‬
‫זה היה מטורף, והמדריך שמח מאוד.‬
‫הוא אמר, "היא אף פעם לא עושה את זה.‬ ‫היא סומכת עלייך, היא אוהבת אותך".‬
‫ואמרתי, "בטח,‬
‫אבל האמת, כרגע היא בקטע של הם/הן, אוקיי?"‬
‫אם נדבר בכנות.‬
‫ואז שמעתי קול מתוך עדר ההסוואה,‬
‫אמרו…‬
‫"את מהאנשים הווק האלה?"‬
‫תזכרו שהייתי קצת מסטולה.‬
‫ואמרתי,‬
‫"מה אמרת?"‬
‫"לא שמעתי דרך ארבע השיניים שנשארו לך."‬
‫"מה?"‬
‫והיא אמרה,‬
‫"שאלתי אם את כלבה ווק."‬
‫אז הסתכלתי על בעלי ואמרתי,‬ ‫"היא קראה לי הרגע כלבה?"‬
‫והוא עשה ככה…‬
‫ואני אמרתי,‬
‫"כן, 'אני, טוניה'."‬
‫"אני ווק. מה העניין?"‬
‫לא התכוונתי לעצבן, אבל שלא תתחיל איתי.‬
‫ואז היא התחילה לצאת עליי.‬
‫היא אמרה "הם/הן.‬ ‫כל הזמן מנסים לגרום לנו להגיד 'הם/הן'".‬
‫אמרתי, "חמודה, אמרת את זה שבע פעמים".‬
‫"את מסוגלת. הרגע אמרת. זה בסדר."‬
‫"או שלא, מה שבא לך."‬
‫אמרתי, "באמת,‬ ‫אם אני יכולה להתחתן עם מישהו בשם 'חייס'…‬
‫את יכולה להגיד 'הם/הן'."‬
‫ואז היא אמרה,‬ ‫"נמאס לי מהשלב המטומטם הזה,‬
‫השלב של בולשיט א-בינארי, טרנסי."‬
‫זה מה שאמרה לי. אמרתי,‬
‫"תקשיבי, לא נראה לי שזה שלב."‬
‫"לצעוד ברחוב, לחיות את האמת שלך‬
‫כאדם א-בינארי או טרנס,‬
‫כשאתה יודע‬ ‫שמישהו יכול לרצות לפגוע בך או להרוג אותך‬
‫זה לא שלב, זה אומץ."‬
‫אמרתי, "היי".‬
‫"הגבות המקועקעות על הפרצוף שלך?"‬
‫"זה שלב."‬
‫"זה לא עשוי טוב. אין לך חברים?"‬
‫והיא המשיכה לצאת עליי.‬ ‫חשבתי, "אני בפוקס ניוז?"‬
‫"זו גרסה דלת תקציב של לורה אינגרם? מה?"‬
‫מבינים למה אני לא רוצה לראות לטאות?‬ ‫מבינים?‬
‫היא פשוט המשיכה. היא אמרה, "אבל ביולוגיה".‬
‫אמרתי, "תאייתי את זה".‬
‫היא אמרה, "לא סומכת על מה שבין הרגליים".‬
‫"אני לא סומכת על מה שבין הרגליים שלהם."‬
‫חשבתי, "למה אכפת לך‬ ‫מה יש בין הרגליים של מישהו?"‬
‫"את נשמעת הזויה.‬ ‫אם את לא מאכילה, מזיינת או מממנת, תסתמי."‬
‫"גברתי."‬
‫היא פשוט המשיכה, והמשכתי לנסות לענות לה.‬
‫חטפתי בלקאאוט.‬ ‫הרגשתי כמו ג'ורג' ג'פרסון עם ציצי גדול.‬
‫אמרתי, "ועוד דבר, בת זונה!"‬
‫מה אני… מה אני עושה?‬
‫אני בנעלי נוחות, צופה בלטאה.‬
‫הייתה המון שנאה, וחשבתי,‬ ‫"את רואה דברים מאוד בשחור-לבן".‬
‫"אוקיי? אני צריכה שתראי את גווני האפור‬ ‫ששם נמצאים האהבה והאנושיות."‬
‫"זה מה שאני צריכה ממך."‬
‫"אישה טרנסית היא לא פחות אישה,‬
‫גם אם את לא מבינה את זה, טוב?"‬
‫"את רק צריכה לאהוב את האדם.‬ ‫זו הילדה של מישהו."‬
‫"יש לי ילדים. תאומים.‬ ‫הגוף שלי לא הצליח לשאת אותם."‬
‫"הייתה לנו פונדקאית. אני לא פחות אימא."‬
‫"את מבינה מה זו אהבה?"‬
‫"פשוט תפתחי את הראש."‬
‫אבל היא המשיכה והמשיכה,‬ ‫ובסוף אמרתי, "יודעת מה?"‬
‫"אני חמודה מדי לשיחה הזו."‬
‫הייתי קצת מסטולה,‬ ‫עכשיו אני קצת פיכחת, זה בסדר.‬
‫אמרתי, "אלבש את הבגד הזה מחר‬ ‫כי אנשים צריכים לראות אותו". הלכתי.‬
‫ואז היא צעקה לי,‬
‫"ורק לחשוב‬
‫שעמדתי להגיד לך‬ ‫שאהבתי את המתכון שלך לתבשיל בטטות!"‬
‫תודה לכם על התמיכה‬ ‫ושלקחתם חלק בהיסטוריה הערב.‬
‫אולי אני האישה הראשונה‬ ‫בספיישל על הבמה הזו,‬
‫אבל כדאי מאוד שלא אהיה האחרונה!‬
‫לילה טוב, כולם!‬
‫כאילו…‬
‫אני לא רוצה… אני לא רוצה שזה ייגמר.‬
‫קניתי את החליפה הזו,‬ ‫אני לא צריכה להחזיר אותה.‬
‫היי!‬
‫ואו.‬
‫אני אוהבת אתכם.‬
‫תודה רבה.‬
‫אין כמוכם.‬
‫אני לא רוצה שזה ייגמר!‬
‫אני אוהבת אתכם המון!‬
‫ואו.‬
‫טוב, אני צריכה ללכת.‬
‫אוי, לא! המיקרופון שלי נפל. יותר מדי תחת.‬
‫תנו לה כפיים.‬ ‫אני מכירה אותך יותר טוב, אוהבת אותך.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫"כלבה"‬
‫"ציצים"‬
‫"כלבה וציצים וציצים וכלבה"‬
‫"ציצים ושפיצים ושפיצים וציץ"‬
‫אוהבת אותך.‬
‫תודה.‬
‫תרגום כתוביות: כפיר מי-בר‬