Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Sve što ljudi žele jest to da budu voljeni.
Čovječanstvo gradi goleme građevine,
putujemo na Mjesec,
bavimo se poezijom i znanosti,
a sve to radimo kako bismo bili voljeni.
Svi želimo upravo to, biti voljeni.
Strašno!
Ovo je za poster.
Ekipo, pripremite se.
-Sretno. -Hvala.
Slomi nogu!
Uvijek sam se osjećala osamljeno,
kao da nisam dovoljno dobra.
Kad bih došla u školu,
zapjevala bih pjesmu.
I svima sam privukla pažnju, cijelom razredu i učiteljici.
Pljeskali bi mi.
Voljeli su me i htjeli su mi biti prijatelji.
A ako pjesmu popratim pokretima ruku,
bit ću njihova luda, znate? Njihov pajac.
Ali sve su me više voljeli i doživljavali.
Ovo je moj prvi Latin Grammy.
A poslije, kad bih se vratila kući,
sve je bilo posve suprotno. Bila sam nevidljiva.
Nisam bila važna.
I stoga,
cijeli sam se život trudila dokazati da sam dovoljno dobra
i navikla sam raditi iznimne stvari samo kako bi me voljeli.
Kako bi me ljudi voljeli.
MON LAFERTE, VOLIM TE
Moja je ljubav bila iskrena
Uistinu sam te voljela
Unatoč tvojoj šutnji
Voljela sam te još više
Poljubac u vlaku
Odjednom je postao pun nasilja
Ponekad puna ludila
Očajavam…
Joelitu je bio rođendan desetog.
Cijeli smo dan bili u bazenu. Pekli smo roštilj.
Dugo je trajalo. Pao je mrak, a još smo bili u bazenu. Divno!
Pekli smo pizzu i peciva, i sjedili smo ondje…
Baš lijepo.
-Izgledam li lijepo? -Da.
-Vidi.
TI ĆEŠ BITI NAJLJEPŠI CVIJET, 2021.
Kako bih vam dočarala svoju priču, moram ispričati sve.
VIÑA DEL MAR, ČILE
Svi smo živjeli s mojom bakom.
Moji roditelji,
sestra i ja,
i moj ujak
s njegovom obitelji.
Svi smo živjeli ovdje.
Moja je baka bila pjevačica i skladateljica.
Skladala je bolera.
Rekla mi je da su je svojedobno zvali „Kraljica bolera“.
Ona me naučila pjevati.
Pustila bi glazbu, pjevale smo, a ona je svirala gitaru.
Naučila me nastupati i uspravno se držati.
I kako raditi sve to.
Na primjer, zbog nje sam željela biti skladateljica
jer ona je skladala svoje pjesme.
I to što je skladala vlastite pjesme
bilo mi je važno
jer nije mnogo žena skladalo svoje pjesme.
Žene su, osobito u to vrijeme,
imale ulogu pjevačice.
A moja je baka skladala svoje pjesme, zar ne?
Zato sam to željela i ja.
Rado baki donosim cvijeće.
Ona je to voljela. Zapravo, često je išla na groblje.
Nosila je cvijeće svojoj mami i svome mužu,
a ja sam uvijek išla s njom.
„Nemoj se udati. Okani se muškaraca. Oni su loši.
Ljubav ne postoji. Potraži nekoga tko ima novaca.”
Ah, baka i njezini savjeti! Bila je jako duhovita.
Baka mi je uvijek govorila
kako moram
otići iz ove četvrti.
Mislila je da je to najbolje što mi se može dogoditi u životu.
Mislim da je to imalo veze
s patnjom i nasiljem koji su bili prisutni
u našoj obitelji.
Onda smo se preselili.
Otišli smo živjeti u nizinu, u Gómez Carreño.
Bio je to prvi stan mojih roditelja
koji su stekli kao bračni par.
Bila je to jedna od onih državnih zgrada.
Vidjela sam da su sretni jer imaju svoj mali dom
i osnivaju vlastitu obitelj.
Dobro se sjećam kako su kupili kazetofon.
Kad je stigao, otvorili smo ga.
Mirisao je po plastici, kao nov.
Pogasili smo svjetla
i oni su glasno pustili radio kako bismo slušali glazbu.
I tako smo sjedili nas četvero,
a jedino što smo vidjeli bilo je malo crveno svjetlo s radija.
I nas četvero smo sjedili slušajući glazbu s novog radija.
Lijepa je to uspomena.
Što je to?
Dječja odjeća.
Dobit ćeš dijete?
-Čestitam! -Puno hvala.
-I ja. -Znam, to je isto to dijete.
Pod krevetom održava se ples
paukova…
Hajde.
Užasno smrdi.
Moram iznijeti smeće.
Zdravo.
Danas počinje turneja.
Trudna sam tri mjeseca.
Osjećam se
golemo.
Nikad se nisam osjećala tako glomazno.
I jako sam uzbuđena.
Sjest ću na autobus.
U Los Angelesu sam i idemo u Seattle.
I to je to.
Ovo je koncert broj 20…
Ne. Koji je ovo koncert?
Mislim da je sedamnaesti? Ili osamnaesti?
No, još mi ih je ostalo deset.
Ne gnjavite me…
Osjećam se dobro.
Ponovno se osjećam živom. Pjevam i sve što uz to ide.
Ali u trudnoći je sve drukčije.
Mislim, snalazim se u obje situacije.
Jako sam željela zatrudnjeti.
Išli smo na izvantjelesnu oplodnju
i uspjeli smo iz drugog pokušaja.
Bili smo spremni pokušati i treći put,
iako je to emocionalno jako teško.
Mislim da ću se i dalje svime ovim baviti uz dijete.
Sve ću raditi na isti način.
Neću ga ostavljati u kolijevci.
Baš me briga što kažu, bit ću s njim cijelo vrijeme.
…kolibrići uokolo lete
Suncokreti blistaju
A sjemenke poput kiše padaju
Tako sam te dugo čekala
I brinut ću se o tebi…
Intuicija mi govori da ću biti vrlo kreativna.
Hoću reći, radim od jutra.
A idući se dan probudim kao da ništa nije bilo.
Recimo, rano ustajanje ili manjak sna
jer se brinem za dijete koje sam toliko željela,
mislim da će biti prekrasno.
Kosa boje orhideje…
Kao mala užasavala sam se ovog zida jer me mama istraumatizirala.
Ispričala mi je priču o djetetu koje je ovuda trčalo,
zabilo se u zid i umrlo.
Mama je imala svoje metode da me odvrati od trčanja.
Tako me odgajala.
U onoj zgradi ondje, odakle smo došli,
doživjela sam prvi poljubac s jezikom.
S jezikom.
Ondje sam sjedila i pisala pjesme.
Ondje, po cijelo popodne.
Htjela sam biti skladateljica.
Sjećam se kako sam sve pretvorila u pjesmu.
Situaciju u kojoj sam bila ili ako mi se netko sviđao.
Ne znam, baš sve sam pokušavala pretočiti u pjesmu.
Sjećam se kako tada nije bilo interneta
pa sam imala bilježnicu u koju sam zapisivala
sve riječi koje se rimuju.
Kad bi zatrebalo, kad mi je ponestalo ideja,
potražila sam riječ koja se s nekom misli rimuje
i stih bi samo nastao.
Roditelji su se razveli kad sam imala sedam godina.
Bila je to prekretnica. Otac je otišao.
Mama je imala financijskih problema i razboljela se.
Mislim da se trudila i pokušavala živjeti svoj život.
Ono drvo je predivno.
Svakog bismo dana išli na obronke i brali suho bijelo cvijeće.
Nabrali bismo puno cvijeća.
Mama bi ih obojila, izradile bismo bukete i prodavale ih.
Zabavljale smo se s mojom sestrom. Nama je to bila igra.
Skupljale smo cvijeće s planine, a na kraju smo na tome i zaradile.
Sjećam se kako sam jednom na tlu pronašla pet tisuća pesosa.
Stavila sam stopalo ovako…
Srce mi je snažno kucalo.
Zadržala sam tih pet tisuća. Uzela sam ih.
Znate, situacija s tatom…
Razveli su se i počeli prepirati tko će nas zadržati.
Osjećala sam se poput pijuna u pregovorima
jer svađali su se oko toga tko će ostati,
a činilo mi se kao da nijedno od njih ne želi ostati s nama.
To je bila njihova svađa.
Kad je izgubio skrbništvo nad kćerima, otišao je.
Odlučio je otići i posve nestati.
I fizički i financijski.
A mama je stalno tražila tatu.
Mama bi nas poslala van govoreći:
„Pokucaj na ona vrata. Tamo živi tvoj tata.”
Pokucale bismo pa su nam rekli: „Nije ovdje.”
Godinama smo ga tražile.
Meni je to zapravo bilo naporno.
Morala sam nekamo otići, pokucati, puno hodati.
Bilo je vruće i bila sam gladna, a morala sam tražiti tatu.
Stoga ga nisam htjela tražiti.
Sve dok jednog dana, kad sam već živjela s bakom…
Imala sam 17 ili 18… Imala sam 17 godina.
Nazvala sam ga…
i poklopio mi je slušalicu.
Pokušala sam nazvati opet i opet je poklopio.
Zatim sam napokon rekla: „Tata, ne želim ništa od tebe.
Ne želim novac.
Samo te želim upoznati.”
I poklopio je.
Idemo! Hajde! Jeste li spremni?
Nekoć sam šetala sa sjenama
Čekajući
Čekajući na tebe
Katkad bih se igrala s valovima
I pitala ih:
„Kamo je otišao?”
I dok su mi trepavice poigravale
Pauci su se penjali po meni
Malim sam prstom prekrila Sunce
Dok mi se srce utapalo…
I kako dalje? Ustajte!
Poput ranjenog proljeća
Rascijepljena sam na pola
Čak i danas osjećam se samo
Tražeći među tisućama
Tražeći u ljudima
Tražeći u muškarcima
U tolikim muškarcima
Tvoju ljudskost i očinstvo…
Non, rien de rien
Non, je ne regrette rien
Ni le bien…
-Sjajno pjevaš. Divno zvuči. -Hvala!
Trebala bih se time baviti.
…ni le mal
Tout ça m'est bien égal…
U Las Vegasu smo!
Podsjećaš me na nekoga
Zbog načina na koji plešeš
Što se krije u tvom pogledu?
Osjećam da sve me žari
Mislila sam na tebe cijelo popodne
Kamo god išao, vidim te
Želim ti poljubiti usne
Samo te želim dodirnuti…
Pričekajte do 20.30. Onda ću vam reći.
Znate što? Jeste li spremni?
-Spreman, da. -Juan Carlos, kadar, ton.
-Sve je dobro. Snimam. -Savršeno. Tri, dva, jedan.
Mon Laferte.
Ona je žena s najviše nominacija za Latin Grammy.
Nominirana sam za regionalnu meksičku pjesmu.
Nemojte me ni pitati.
-Odmah me obilježite. -Točno.
„Što još? Predstavljam ih.”
Nancy, u vezi s nastupom u Čileu,
mislim da bi bilo najbolje da odemo onamo na ljeto
jer ako vi želite da odem…
bolje je da to bude ljeti.
Ali trebam pouzdanu potvrdu
i točne datume kako bih rezervirala taj termin.
Baš uzbudljivo!
Osjećam…
-Prvi put osjećam kako me udara. -Miče se?
Jako sam uzbuđena.
To je prvi put.
Kako uzbudljivo.
Stopala su mi narasla za cijeli broj.
-Stvarno? -Da, zbog zadržavanja vode.
A stopala… Osjećam se kao empanada.
Bok!
Kako ne znaju razliku između Moulin Rougea i Mariachija?
Ne znam.
-Shvaćam… -Ono je Moulin Rouge.
-Tako je. -Odbijam to od prvog dana.
Ne želim Moulin Rouge jer želim stil Mariachija.
Objasni mi ovu scenografiju.
-Moramo je promijeniti. -Naravno.
Zajebali su.
-Čini se. -I?
Sad to popravljaju.
Pozvali su kreativni tim koji će to ispraviti.
Pet…
Četiri, tri…
A tada je mama našla dečka.
Tip je bio alkoholičar.
I nasilnik.
Živio je s nama sedam godina.
Imali smo mnogo financijskih problema.
Nije to bilo obiteljsko okruženje.
Hoću reći, i to je važno
kako biste shvatili da siromaštvo sa sobom donosi brojne probleme.
Mislim da je moja mama pokušavala preživjeti iz dana u dan,
ne razboljeti se, nabaviti dovoljno za jelo,
smisliti način kako da dođemo do novca.
I upustila se u toksičnu i nasilnu vezu iz koje se nije mogla izvući.
Kad si dijete i kad si siromašan,
nemaš puno vremena za razmišljanje.
Živiš iz dana u dan.
Privedimo dan kraju pa ćemo vidjeti što sutra nosi.
Bilo je teško.
On me zlostavljao. Mnogo se toga zbilo.
Nisam rekla mami.
Ona nije znala što se događa.
Nije znala.
Da, tako je to.
Ni o tome nisam često govorila.
U to sam vrijeme osjećala veliku odbojnost prema majci.
Čak i fizički, nisam joj se mogla približiti.
Bilo je tu puno boli i bijesa.
Kako lijepo izgledaš Stojeći ondje u kuhinji
Krećeš se polako Raširenih ruku
Kad si me zagrlila
Postala sam opet tvoja kći
I sad u tvojim rukama Gorčina gubi bitku
Katkad si znala vikati
Katkad si znala udariti
Ali ti, mamice,
Bila si posve sama
I znala si mi dati
Što ni sama nisi imala
Plakala si odričući se kruha
Kako bismo mi preživjeli
I ja sam danas ovdje
Vidjela sam te
Tako žalosnu i umornu
Od nošenja tog križa
I u dubini tvog ranjenog srca
Ne sumnjam da si me voljela
Vidjela sam te
„Te vi”
Meni je ta pjesma jako važna.
Kad sam je pokazala mami, rekla je
neka je nikome ne pokažem
jer svi će znati da me tukla dok sam bila mala.
Nije željela da to ljudi znaju.
Jako se toga stidjela.
…i pjevala si mi
Odjednom mi se dogodilo…
I još mi se zna dogoditi da se osjetim zarobljeno.
Čak mi se nekoliko puta dogodilo
da sam dobila napadaj panike i nisam mogla disati.
Jer mislim da majčinstvo nosi jako veliku odgovornost.
Sad se mogu bolje povezati s majkom.
Jako sam bliska s obitelji,
ali nije to takva vrsta bliskosti da razgovaramo svaki dan
i da često poželim vidjeti majku. Ne znam kako…
Naučile smo živjeti s tom udaljenosti.
Nitko nije savršen.
Mame su nesavršene žene.
One su ljudska bića.
Kako god bilo… Kakav god njezin odgoj bio,
ja sam ovdje i zahvalna sam.
Ovdje sam.
Moja draga ljubavi
Doista ne postoji ništa više
Što bih mogla učiniti
Ti se nećeš promijeniti Nećeš me uvjeriti
Da će od sada
Sve biti dobro
Kako dugo kaniš
Nastaviti misliti
Da možeš olako tražiti Bez uzvraćanja?
Ali odsada
Više te neću čekati
Moja draga ljubavi
Ako mi se ne želiš vratiti
Zašto me uvijek iznova tražiš?
Ne traži da ti darujem Još jednu posljednju noć
Moja draga ljubavi
Tebi se to čini lakim
Samo odeš, a poslije zahtijevaš
Da volim te
Kao da ništa ne osjećam
Ništa…
Jedino mjesto na kojem se osjećam ispunjenom,
kao da sam u dubokoj meditaciji,
jest pozornica.
Povežem se sa svojim osjećajima.
Povežem se s ljudima, ljudi se povežu s time
i vrlo su iskreni.
Ima nečega brutalno iskrenog u glazbenom nastupu uživo.
Moja draga ljubavi
Ako mi se ne želiš vratiti
Zašto me uvijek iznova tražiš?
Ne traži da ti darujem Još jednu posljednju noć
Postoji jedna nesvjesna, ali lijepa i drevna potreba,
naslijeđena od naših predaka,
a to je potpuno prepuštanje osjećajima.
I ponekad doista osjećam da sam u tom trenutku potpuna.
Kad sam na pozornici, volim se cijela predati.
Jer upravo to znači živjeti u trenutku.
…da sam te voljela
Kao da ne osjećam ništa
Ništa…
Počela sam sudjelovati u školskim aktivnostima.
A poslije škole,
pjevala sam u sportskom klubu.
I u tom sportskom klubu
upoznala sam jednog čovjeka koji je bio organizator.
Jednog me dana nazvao i rekao: „Slušaj,
traže pjevačicu koja bi za njih radila.
Idi na audiciju.”
Imala sam 13 godina.
I izabrali su me.
On mi je rekao:
„Zasad je plaća 1500 pesosa na dan.”
1500 čileanskih pesosa.
Dakle, ništa.
Mislim, to je kontekst.
Mi smo tada jeli ustajali kruh, zar ne?
Zato je meni tih 1500 pesosa bilo puno.
Uživala sam. Svaki sam dan izlazila,
upoznavala sam ljude i stalno pjevala.
Nikad nisam prestala pjevati.
Upisala sam srednju školu,
ali nije me zanimalo učenje.
Mislim da je mojoj mami laknulo
jer ona je imala odgovornost voditi me u školu i paziti na mene.
A ja sam bila vrlo neposlušna i buntovna.
I počela sam se drogirati.
I nisam to željela. Nisam željela ići u školu.
Samo sam željela pjevati i već sam imala posao.
Radila sam nešto drugo.
Ne, škola me nije nimalo zanimala.
Tada sam počela sa svojim radom i nikad nisam prestala.
S 13 GODINA IMALA SAM 34-GODIŠNJEG DEČKA.
U POČETKU ME NIJE ZANIMAO,
ALI BIO JE UPORAN I DOPUSTILA SAM DA ME POLJUBI.
BILI SMO ZAJEDNO PET GODINA I…
JA SAM BILA KRIVA ZA TO.
Našla sam taj posao pjevačice
i tamo sam upoznala tog starijeg tipa.
Bio je 21 godinu stariji od mene.
Zbližio se sa mnom i vidio je da sam usamljena.
Rekao mi je da će mi pomoći i riješiti sve moje probleme,
da ga je Bog postavio meni na put,
da je on moj spasitelj i da će me obasipati ljubavi.
Ali moram se odreći droge i svih svojih poroka
kako bih se predala ljubavi Božjoj.
I ja sam povjerovala.
Bila sam vrlo usamljena i izgubljena djevojčica.
On je bio vrlo neobrazovan.
Naučila sam ga čitati i pisati.
I…
Završila sam s njim u ljubavnoj vezi koja je potrajala pet godina.
On je bio oženjen i imao je djecu.
Gledala sam ga kao Boga.
Poštovala sam ga i bojala sam ga se.
Radila sam što bi mi rekao.
Bio je ulični zabavljač.
Klaun.
Išla sam s njim.
Također sam katkad pjevala na ulici.
Pjevala sam u barovima, u cirkusu.
Pjevala sam u gostionicama
i na festivalima. Putovala sam diljem Čilea.
On je na kraju postao moj „menadžer”.
Uzimao mi je pola zarade.
U našoj je obitelji vladalo mišljenje:
„Napustila je školu,
ali radi i donosi kući novac.
Ne drogira se, ne pije.”
I zato nitko nije ništa rekao.
Svi su znali što se događa.
Bila je to javna tajna.
Jer on je bio moj „menadžer”.
Zato nitko nije ništa rekao.
Sjećam se da sam u to vrijeme
radila na ulici i provodila sam na njoj sate i sate
tražeći novčiće na tlu.
Skupljala sam novčić po novčić.
Hodala sam okolo s hrpom novčića, mirisala sam po kovanicama.
Jer na ulici izvode trikove,
a mi bismo pokupili novčiće i izbrojili ih.
Katkad bih pjevala pa smo dobili novčiće. Uvijek je bilo puno novčića.
Cijelo sam vrijeme samo radila.
I radila sam sve što bi on rekao.
Da, sve se odvilo samo od sebe.
Sjećam se da sam se osjećala jadno…
KURVO!
…tijekom tih godina.
OVO TI SE DOGODILO JER SI KURVA.
Ljubav ne može biti grijeh
Kaže 40-godišnjak
Dok se trlja među nogama
13-godišnje djevojčice
Ona nosi neukusne haljine
I sanja o tome da postane slavna pjevačica
A ima jedva dovoljno za jelo
„Bog te izabrao
I zato smo zajedno
Ja ću biti tvoj spasitelj
I od tebe ću napraviti zvijezdu”
Govori on dok je jebe
Noću, u sporednoj uličici…
Jako sam ga se bojala.
Bojala sam se da bi se mogao ubiti
jer govorio je da je na ovome svijetu
kako bi se brinuo o meni i da nismo zajedno,
ne bi imao što na ovome svijetu raditi.
Ali da sam ja slobodna i mogu otići kad god poželim.
Bilo je tu puno manipulacije.
Nije mislio na mene. Nije me volio.
Bar tako mislim.
Svakog dana njezini snovi blijede
I ona više ne vjeruje u Boga
Sjećam se izleta na sjever, u Antofagastu.
S njim.
Bilo mi je to jedno od posljednjih putovanja s njim.
Otišli smo raditi na ulicu.
I upoznala sam djevojku koja je prije hodala s njim.
Također dok je bila maloljetna.
Razgovarala sam s njom
i to mi je otvorilo oči.
Shvatila sam da je to što mi se događa - zlostavljanje.
U tom sam trenutku to shvatila. Prije to nisam znala.
Vjerovala sam u njegovu priču o Bogu, znate?
Kad sam shvatila što radi
i da je to više puta učinio drugim maloljetnicama,
na tom su mi se putovanju otvorile oči.
I željela sam svim svojim srcem
postići nešto u životu kako bih se iz svega toga izvukla,
iz veze s tim starijim tipom
i iz tog nasilja.
Tada sam otišla na TV casting puna velikih želja.
Sjećam se što sam tom čovjeku rekla.
Tog dana, na autobusnoj stanici, rekla sam: „Više se nećemo vidjeti.”
Nikad mu se ništa nisam usudila reći.
Strašno sam ga se bojala.
U tom trenutku, kad smo se oprostili, bojala sam se da će se ubiti.
Mislila sam: „Ubit će se, ali nema veze.”
Nije mi više bilo važno. A on je rekao: „Dobro.”
I otišao je.
I više nisam čula za njega.
Potpuno je nestao.
To je vrlo čudno.
To što više nikad nisam čula ništa o njemu.
Tako sam se bojala što bi se sve moglo dogoditi.
Znate?
A nije se dogodilo ništa.
Otišla sam u Santiago.
Pozvali su me u emisiju.
I za mene je to bilo…
Bila je to prilika mog života.
I morala sam je iskoristiti.
Ona ima 19 godina, slobodna je i dolazi iz Viñe del Mar.
Monserrat Bustamante će pjevati pjesmu „La Media Vuelta” Luisa Miguela.
MONSERAT BUSTAMANTE PJEVAČICA
Ozbiljno sam to shvatila.
Meni je to bilo sve.
Bilo je to moje spasenje. Promijenilo mi je život.
Koga smo pozvali uz Maríju José, Claudio?
Pozvali smo Monserrat Bustamente, novu 19-godišnju pjevačicu.
Pjeva s 12-godišnjakom Maríom José Quintanillom.
Pjevaju pjesmu „La Media Vuelta” Javiera Solísa.
Rekla sam da imam dečka svojih godina.
Mogla sam biti svoja.
Bila sam sretna što radim ono što volim
i osjetila sam nadu.
Da, bila sam vrlo sretna.
Više od pobjede u emisiji, željela sam postati uspješna.
Htjela sam zaraditi novac.
Zar ne? Poput one argentinske pjevačice
koju su pitali tko ju je naučio pjevati, a ona je rekla: „Glad”.
Naučila sam izvoditi svakojake trikove
i kako biti ljupka
zbog gladi!
Don Jaime Coloma, ocjene za Monserrat Bustamante?
-5,8. -5,8!
Još je nešto problematično, Monserrat.
Mislim da ti je to ponekad mana.
Tvoja izvedba nije izvještena, ali nedostaju emocije.
Znači, ako dam sve od sebe, to je loše i pretjerano?
-Ne. -Znate, ja na pozornici dajem sve od sebe.
Dajem sve, cijelo svoje srce.
Uvijek mi daju loše ocjene. Ne shvaćam.
A moj nastup je dobar. Ne shvaćam zašto je tako.
Dobro je što si samokritična, Monserrat.
Daleko ćeš dogurati, samo tako nastavi.
DANAS NAPUŠTA EMISIJU PJEVAČICA
Kad sam počela napredovati i kad mi je malo bolje krenulo,
skladala sam svoje pjesme i htjela sam se izraziti
jer rekli su mi da ću snimiti album
s glazbenim producentom Jaimeom Románom.
Nisu bile čak ni dobre,
ali mogao ih je bar poslušati. Međutim, nije to htio.
I bilo je užasno. Svaki put kad sam ga srela, maltretirao me je.
Govorim o tih pet godina koliko se emisija emitirala.
To je najgore što mi se dogodilo na Roju.
Vrlo naivno, obratila sam se redatelju te emisije.
Po prvi sam mu put rekla da me Jaime Román maltretira.
I da želim otići.
A on mi je rekao: „Mi ćemo ti pomoći.
Nismo znali za Jaimea. Baš grozno! Ne možemo to ni zamisliti.”
Mislila sam da sam pobijedila.
Ali nije se promijenilo baš ništa.
Ništa.
Veći dio svog života stalno sam na neki način od nečega bježala.
Ili sam možda nešto tražila.
Još otkako sam bila mala,
kad sam htjela pobjeći od mame.
I to se opet ponovilo. Odlučila sam napustiti Čile!
Tražila sam nešto, a nisam znala što.
Nisam znala bježim li od sebe ili se tražim.
Vidjela sam da mnogi odlaze u Meksiko i pomislila sam:
„U redu, ako svi odlaze onamo, moram vidjeti što tamo ima.”
Ovo će biti ludo!
Snimit ćemo film!
Tako je!
-Dobra večer. -Dobra večer.
Ne!
Vidi li mi se tijelo?
Samo od ramena gore.
A ako učinim ovo?
I ovo?
Jesi li spremna za sutra?
Da, spremna sam.
-A ti? -I ja.
Kad sam stigla u Meksiko, uživala sam u neograničenoj slobodi.
Bila sam u golemom gradu s 25 milijuna ljudi,
nikoga nisam poznavala i…
I osjećala sam se slobodno. Mogla sam biti svoja.
Ondje nije bilo prošlosti, obitelji, prijatelja.
Nije bilo ničega. Bila sam…
Mogla sam iznova započeti život kakav sam željela.
I dopustila sam si stvari koje si prije nisam dopuštala.
Počela sam živjeti i uživati u svojoj mladosti.
Došla sam u Meksiko s 23, 24 godine.
Ne znam, počela sam živjeti slobodno.
Da, spremna sam.
-Da ih zatvorim? -Ne, upravo suprotno.
Da ih još otvorim?
-Kako da ugasim ovo svjetlo? -Ja ću ga ugasiti.
-Draže mi je ovako. -Dobro.
Snimanje je u tijeku.
Rafa se pridružuje.
Danas krećeš s prvim od tri koncerta u Metropolitanu,
što je na neki način zaključak sjajne godine za tebe.
Vidimo da je bila sjajna.
Osvojila si Grammy s dva posve različita albuma.
Reci nam više o tome. Kako bi ocijenila ovu godinu?
-Ovaj put kao dobitnica nagrade, zar ne? -Da.
Osvojila si je za najbolji kantautorski album, ako ne griješim.
I nominirana si za najbolji album regionalne glazbe
za nagradu Grammy,
ali ne Latin Grammy, nego pravi Grammy.
Zanimljivo je vidjeti kako se tvoja glazba razvijala.
Recimo, tvoj album Seis
uvršten je na popis najboljih albuma 2021.
Ali drago mi je što imaš i dva rasprodana koncerta
te si dodala treći koji je također gotovo rasprodan.
Ubrajaš se među najslušanije glazbenike.
Na Spotifyju imaš 6,3 milijuna slušatelja mjesečno.
Tvoja najslušanija pjesma,
„Tu falta de querer”, ima 241,6 milijuna pregleda.
Pa to je jako puno! Nisam znala da je tako slušana.
To me jako veseli.
Pretpostavljam da si imala laganu trudnoću
kad si uspjela organizirati turneju po SAD-u.
I ne znam kad ćeš stati kako bi rodila to dijete.
Što nam možeš reći o tome, Mon?
Neću stati, rodit ću na pozornici.
Mobitel mi zvoni.
Neću se javiti.
Dani, trebam radio.
-Što? -Radio.
-Zatražit ću ga. -Ali trebam ga sada.
Treba mi! To je važnije od svega što radiš.
Dobro.
Zdravo, doktore.
Oprostite na smetnji, ali imam jaku alergiju,
a nisam uzela loratadin
jer ste rekli da ne…
Odnosno, da vam je draže da ga ne uzimam.
A imam blage napadaje astme.
Sinoć sam jako teško disala.
Zapravo, nisam mogla zaspati jer nisam mogla disati.
A ne želim uzeti ništa što bi moglo naštetiti djetetu.
Recite mi što da radim.
Večeras imam nastup.
Imam nastup i sutra i prekosutra.
A grlo mi je jako nadraženo
i ne mogu disati.
Dišni putevi su mi zatvoreni i glas mi je poput zviždaljke.
Alergija me ubija! Želim od svega odustati!
Na što si alergična?
Ja ne radim u uredu i nemam uobičajen raspored.
Ovo je moj posao i radim ga cijeli život
pa je moje tijelo naviklo na ovo.
Ali moram raditi i doktor mi je dao dopuštenje
pa ću raditi i dalje.
Svidio mi se jedan intervju s Lady Gagom.
Pitali su je je li ikad mislila da će postati zvijezda.
A ona je rekla: „Ja sam oduvijek bila zvijezda, samo to drugi nisu znali.”
-Odlično! -Vidjela sam to na YouTubeu.
Povezat ćemo se s glazbom, sa svojim emocijama.
Znam da je teško kad uvijek radimo isto,
ali zacijelo ima pjesama koje vam nešto znače
i melodija koje vas dirnu.
Vi ste moj prateći bend, vi nosite nastup.
I trebam vas više nego ikad
jer radim s pola kapaciteta.
Možda i manje.
Dat ćemo od sebe sve! Nema smisla dati manje!
Iskreno, zvučala si odlično, kao i obično.
-Savršeno si pjevala. -Ne, bila sam užasna.
-Ne. -Jako sam stroga prema sebi.
Bilo mi je jako teško pjevati.
Nisam mogla disati. Za vrijeme druge pjesme…
Nisam nastupala čak ni s 30 posto kapaciteta.
To ti je prvi put.
-Pjevala sam užasno. -Nisi pjevala užasno.
-Loše sam pjevala. -Dobro si pjevala, ali…
Ne volim kad mi lažete.
-Bila si umorna. -Čovječe!
Vidjelo se kako si odjednom…
-Ostala si bez daha. -… bez daha.
I ja mislim.
Da, to će ti pomoći.
Tako je.
To nam treba, nešto takvo.
-Kako bi podigla noge. -Tijekom zadnje dvije pjesme.
Počela sam pjevati u baru u Veracruzu
udaljenom šest sati autobusom od Ciudad de Méxica.
Pjevala sam obrade.
I počela sam živjeti noću.
Bila sam ondje godinu dana. Pjevala sam u četvrtak, petak i subotu.
U nedjelju bih se vratila autobusom kući u Ciudad de México,
jer živjela sam u Ciudad de Méxicu.
Provela bih ondje ponedjeljak, utorak i srijedu
i promovirala bih svoju glazbu.
Sklapala sam poznanstva, tražila nove kontakte i sl.
A zatim bih se vratila u Veracruz.
Dva, tri, četiri…
Iduće godine,
dobila sam posao u baru u Ciudad de Méxicu
i tako je to bilo godinama. Pjevala sam samo u barovima.
Moje srce žurno lupa
Snažno si me uzdrmao
I promotrio me polako, polako
Zavrtjela sam ti glavom
Sviđa mi se to
Strujni udar iznutra
Kušaj me…
U jednom trenu, okupila sam mnoštvo obožavatelja tih obrada.
Pratili su me po barovima u kojima sam pjevala.
Sjećam se da su me ispitivali kad ću snimiti album.
Idući tjedan počinjemo raditi na albumu Mon Laferte.
Sretna sam. Nervozna sam!
Mislim da će biti odlično.
Moj prvi album je Desechable.
Govorimo o 2011. godini.
Ali zatim, u vrijeme Tornasola,
sve je više ljudi počelo pratiti moju glazbu
i nastupilo je razdoblje kad sam posvuda
svirala vlastite pjesme.
A bilo je mnogo mjesta za svirku.
Često smo svirali u parkovima ili na ulici.
A oni su nas pratili i pomagali nam.
Ali u to vrijeme postojala je velika nezavisna glazbena scena.
Skrila sam se
Dobro sam se držala Ali više ne mogu
Živopisno se sjećam
kako sam se tijekom tog razdoblja Tornasola
počela osjećati sposobnom.
I počela sam pronalaziti sebe.
Slušala sam sebe i pronašla sam svoj glas.
Tako sam i skladala. Jako je važno imati vjere u sebe.
Da, bilo je to jako lijepo razdoblje.
Meksički je underground bio bogat alternativom.
-Halo? -Halo?
-Daniela? -Ne, ja sam Mon.
Reci mi istinu, budi iskrena.
Hoće li doći ili ne? Jesu li krenuli?
-Što se zbiva? -Krenuli su.
-Daj mi broj te osobe. -Naravno, poslat ću ti ga.
Čekam da mi ta osoba pomogne jer imamo puno problema.
Nokti su mi naopako… Puno toga ne valja.
Zalijepili ste mi nokte naopako.
Uskoro će stići…
Budi iskren, reci mi dolazi li ili ne.
-Ako ne, sama ću to riješiti. -Ne, dolazi.
Gumbi su pogrešni, remen je pogrešan, nokti su naopako.
Remen za crvenu haljinu se otkapča pa trebamo…
Ljubavi moja, dijete moje. Dođi, dragi moj dječače.
Dobro, reci mi što imamo.
Podstavljeni crni remen, crvenu vrpcu, nokte, crnu kravatu i gumbe.
-To je to. -Da?
Provjerit ću stižu li. Ja ću to riješiti.
Zar ne, ljubavi? Lijepo je spavati do 9.30.
On je znao. Rekao je: „Dobro, danas moraš pjevati, mama.”
Moj predivni dječače.
Moj sin me tako usrećuje.
-Kako si? -Dobro, a ti?
-Dobro. -Što nas danas čeka?
-Bilo je tako stresno. -Mogu zamisliti.
Još nikad nisam zbog nastupa toliko trčala okolo.
Da, vidjela sam.
-Zna li netko gdje mi je mobitel? -Evo ga.
-Hvala. -Namažimo ti usne.
Kad budemo imali priliku…
Izvoli.
-Pravilo br. dva. -Ne govori ništa.
Ekipa ne govori.
Prvo je pravilo da sam ja uvijek u pravu i svi rade što im kažem.
-Prijatelju. -Da?
-Što je rekla, kada? -Još nije rekla.
-Radimo krug? -Da.
Imate li drugu boju? Trebam još malo.
Krećemo za četiri minute.
-Evo me. -Odlazite za četiri minute.
Bok, Emilita.
Bok, mali moj. Volim te!
-Čuvaj se, mama! -Dobro, spremna sam.
Spremni? Idemo.
Kako ste zgodni! Super izgledate. Sviđa mi se.
U redu, ekipo.
Ovo mi je prvi nastup otkako sam mama.
I zato će biti jako lijep i poseban.
Dobro došla u klub. Bit će zabavno.
Tako je! Zabavimo se!
Dajemo od sebe sve! Nema smisla dati manje!
Oprostila sam se od tebe
Ali lagala sam Nisam htjela da odeš
Skrila sam se
Dobro sam se držala Ali više ne mogu
Htjela sam te izbrisati Zaboraviti te
Ali stalno te se prisjećam
Ruke gore, idemo!
Da vidimo, Volumen 1. Volim taj album.
Sjećam se kako sam trebala početi snimati novi album
s Césarom koji mi je tada bio partner.
César mi je bio jako važan.
I uvijek će imati važno mjesto u mom životu.
-Mon, ja bih dodao ride. -Ako želiš, svirat ćemo tako.
-To sam i rekao. -Ja mislim na solažu s rideom.
Ride, ali po rubu.
Ali tada sam saznala
za pogrešku, za glupu nevjeru,
i ja…
To me satralo.
Osjetila sam to napuštanje
od kojega sam pobjegla
i pala sam u duboku depresiju. Ili još bolje,
shvatila sam da sam depresivna već dugi niz godina.
Već sam pripremila pištolj
Pucanj u glavu…
Prestala sam raditi.
Nisam imala ni novčića. Hoću reći, bila sam jako loše.
Pušila sam kao…
Mislim da sam bila veoma tužan prizor.
Neoprana.
S pepeljarama punim opušaka.
Boce. Kuća mi je bila katastrofa.
Plakala sam.
Napravila sam scenu, bacila sam se na pod, pila sam i vikala.
Bila je to katastrofa.
I…
I postala sam užasna, mrzovoljna,
prljava i teška osoba.
Nisam mogla spavati. Imala sam nesanicu. Plakala sam po cijele dane.
A kako bih zaspala,
pila sam vino.
Nisam ni shvatila da sam počela piti sve više.
Čašu za čašom. Nisam bila svjesna, ali postala sam alkoholičarka.
I mislim da sam se tada
po prvi put prestala boriti
i truditi da budem voljena, uspješna, snažna i najbolja.
Umjesto toga, dopustila sam si
da po prvi put patim.
I da po prvi put plačem.
Mislim da to nikad prije nisam mogla.
I u jednom sam trenutku počela
po cijele dane istraživati na Googleu
kako da si oduzmem život,
bezbolno.
Otišla sam čak tako daleko da miješam tablete.
I tada sam jedne noći…
Iskreno, ne sjećam se. Bila sam jako pijana.
Zarezala sam se. Htjela sam se ubiti, zar ne?
Ni ne sjećam se.
Bila sam sjebana.
Hoću reći…
loše.
Nezahvalniče…
Jedan mi je prijatelj rekao: „Doista si jako loše,
ali doći će dan kad ćeš se probuditi
i tvoja prva pomisao neće biti
ni César, ni to što proživljavaš.
Pomislit ćeš na nešto drugo i neće sve biti tako strašno.
Izdrži do tog dana.”
Sjećam se kako sam se jednog dana probudila, buljeći u plafon.
I vidjela sam samo golemu mrlju od vlage.
Pomislila sam kako to moram popraviti. I u tome sam pronašla nadu.
Jer brinula sam se kako popraviti tu vlažnu mrlju.
To je značilo da se želim oporaviti.
Imala sam puno pjesama i počela sam ih snimati kod kuće.
Svirala sam gitaru, svirala sam bas,
a prijatelji su mi pomagali.
Rekla bih da snimaju. I jesu.
Nije bilo važno. Snimala sam s onim što sam imala pri ruci.
Isključili su mi struju.
Nisam platila struju jer nisam radila.
Sjećam se da sam jednog dana pobjesnila.
Uzela sam produžni kabel,
povezala sam sve kablove koje sam imala
otišla sam u garažu i uključila ih.
Provukla sam produžni kabel sve do svojih vrata.
Na pragu sam postavila računalo i svjetiljku.
I tako sam snimila album.
I…
to me izliječio.
Jednostavno sam odlučila: „Izdat ću album.”
Pritisnula sam gumb i… Internet. Eto! Objavila sam ga.
Neovisna objava.
…Mon Laferte i „Tu falta de querer”. Ostanite s nama na Los 40.
Na radiju smo, dušo!
Danas sam se vratila
Spavati u naš krevet Sve je i dalje isto
Zrak i naše mačke Ništa se neće promijeniti
Teško je zaboraviti te
I dobro mi je krenulo.
To nije imalo smisla. Svi su htjeli slušati te pjesme.
Čudila sam se.
A onda sam shvatila da pjesme i glazba imaju čarobnu moć.
Jer nisam reklamirala ovaj album.
Nisam išla na promocije.
Nisam pričala o sebi, nitko nije znao što sam proživjela.
Nisu me smatrali siroticom, niti su me sažalijevali.
Bilo je nevjerojatno. Kao u filmu!
A na kraju filma, postigla sam uspjeh.
Snimila sam album za malo novca, u svom domu,
i on je postigao uspjeh.
Dobila sam puno ponuda i sad moram odlučiti koju ću prihvatiti.
Bilo je nevjerojatno!
I reci mi zašto
Ne, ne, ne
Kako je moguće
Da si me prestao voljeti?
A i dalje sam bila spremna podnositi
Taj potpuni izostanak ljubavi
Još prošlog mjeseca
Običavala sam te slušati I bila sam tvoja družica
Mislila sam da neću imati Nikoga osim tebe
Bila ti prijateljica Bila sam ti partnerica
A sad ću spavati
Čvrsto, kako bih zaboravila
Radije bih umrla Nego da moram razmišljati
Pokrivam se Da ublažim gorčinu
Dođi
I reci mi istinu
Smiluj mi se
I reci mi zašto
Zašto si me prestao voljeti?
A i dalje sam bila spremna podnositi
Taj potpuni izostanak ljubavi
Dođi
I reci mi istinu
Smiluj mi se
I reci mi zašto
Zašto si me prestao voljeti?
A i dalje sam bila spremna podnositi
Taj potpuni izostanak ljubavi
Joel!
Ekipo, gasite reflektore.
Hoćemo još!
Jeste li nas gledali?
-Jesi li vidio? -Da, vidio sam!
Ekipo,
završili smo turneju.
Bilo je…
Bilo mi je zadovoljstvo nastupati s vama.
Jako vas volim.
Volimo te, Mon. Hvala na svemu.
Ne, hvala tebi!
Hvala, kuje.
Osjećam se kako i izgledam.
Lijepo je vidjeti te sretnu.
Naravno, bila sam izvan sebe. Htjela sam da sve ispadne kako treba.
Htjela sam da bude savršeno.
Htjela sam se vratiti nakon trudnoće
i pokazati da opet mogu raditi sve to,
da se mogu iznova otkriti i biti izvorna umjetnica.
Ali na kraju sam shvatila da nisam ista kao što sam bila prije djeteta.
Mnogo sam povezanija
sa svojim osjećajima.
Mnogo sam budnija i svjesnija, da tako kažem,
pri svakom koraku koji napravim.
Ne
Ništa nije bolje
Od iskustva
Prvog poljupca
I više od tebe…
I divno je to što sam danas posve druga žena.
Za deset godina ću opet biti drukčija.
I to je u redu.
Ja sam dio jedne veće cjeline.
Ništa nije bitnije od toga.
I naučila sam shvaćati život puno opuštenije.
Prisjetim se prošlosti i zapitam:
„Bih li opet sve to ponovila?
Bih li opet uložila toliki trud da postanem uspješna?"
Danas mislim da to ne bih učinila.
Radila sam to jer sam se željela osjećati prihvaćenom.
Očajnički sam željela da me ljudi vole.
Ali danas nije tako.
Imam ljude za koje znam da me vole
onakvu kakva jesam.
A prije nije bilo tako.
I zato sam uvijek očajnički tražila pažnju i ljubav.
Htjela sam nekome biti važna u životu.
U nečijem tuđem životu.
Prijevod titlova: Ivana Galović