Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫בני אדם רוצים‬
‫רק להיות נאהבים.‬
‫אנחנו יוצרים…‬
‫האנושות יוצרת מבנים ענקיים.‬
‫ואנחנו מגיעים לירח,‬
‫ומחברים שירה,‬ ‫ועוסקים במדע, וכל מה שאנחנו עושים…‬
‫הוא כדי שיאהבו אותנו.‬
‫כל מה שאנחנו רוצים‬
‫זה להיאהב.‬
‫- בצ'ילה מענים, אונסים והורגים -‬
‫זה ממש מפחיד.‬
‫זה הפוסטר.‬
‫תתכוננו, אנשים.‬
‫בהצלחה.‬ ‫-תודה.‬
‫תשברי רגל!‬
‫תמיד הרגשתי…‬
‫בודדה, כזה…‬
‫שאני לא ראויה.‬
‫כשהייתי הולכת לבית הספר‬
‫הייתי שרה שיר,‬
‫ואז כולם היו שמים אליי לב,‬ ‫כל הכיתה וגם המורה, והריעו לי.‬
‫הם אהבו אותי ורצו להיות חברים שלי.‬
‫ואם הייתי מוסיפה לשיר תנועות ידיים,‬
‫הייתי בשבילם כמו…‬
‫השוטה שלהם, אתם מבינים? הליצנית שלהם.‬
‫אבל הם רק אהבו אותי יותר וראו אותי יותר.‬
‫זה הגראמי הלטיני הראשון שלי.‬
‫ואז הייתי הולכת הביתה,‬
‫והכול היה בדיוק להפך. הייתי בלתי נראית.‬
‫לא הייתי חשובה.‬
‫ולכן…‬
‫במשך כל חיי‬ ‫דחקתי בעצמי כדי להוכיח שאני ראויה.‬
‫והתרגלתי לעשות דברים יוצאי דופן‬
‫כדי שיאהבו אותי. כדי שאנשים יאהבו אותי.‬
‫- מון לאפרטה, טה אמו -‬
‫"אהבתי הייתה אמיתית‬
‫"אהבתי אותך באמת‬
‫"למרות שתיקתך‬
‫"אהבתי אותך יותר‬
‫"נשיקה ברכבת‬
‫"הייתה אלימה כל כך לפתע‬
‫"ולפעמים פראית כל כך‬
‫"אני נואשת…"‬
‫יום ההולדת של חואליטו היה ב-10 בחודש.‬ ‫היינו בבריכה כל היום. עשינו על האש.‬
‫נשארנו בבריכה גם כשכבר היה מאוחר והחשיך.‬
‫זה ממש טעים.‬
‫הכנו פיצה ולחמניות וישבנו שם…‬
‫היה ממש נחמד.‬
‫אני נראית טוב?‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬ ‫-תראו.‬
‫- את תהיי הפרח הכי יפה, 2021 -‬
‫כדי לספר לכם את הסיפור הזה,‬ ‫אני חייבת לספר הכול מן ההתחלה.‬
‫- ויניה דל מאר, צ'ילה -‬
‫כולנו גרנו עם הסבתא שלי:‬
‫ההורים שלי,‬
‫אחותי ואני,‬
‫והדוד שלי,‬
‫והמשפחה שלו. כולנו גרנו כאן.‬
‫סבתא שלי הייתה זמרת ומלחינה.‬
‫היא כתבה בולרו. היא אמרה לי‬ ‫שקראו לה "מלכת הבולרו" בזמנה.‬
‫היא לימדה אותי לשיר ו…‬
‫היא נהגה לשים מוזיקה ואז היינו‬ ‫שרות ביחד והיא הייתה מנגנת בגיטרה.‬
‫היא לימדה אותי‬
‫להופיע על במה, לעמוד זקופה,‬
‫לעשות את כל זה.‬
‫לדוגמה, רציתי להיות מלחינה.‬
‫רציתי את זה בגללה,‬ ‫כי היא כתבה את השירים שלה בעצמה.‬
‫היה חשוב בעיניי‬
‫שהיא כתבה את השירים שלה בעצמה,‬ ‫כי זה לא היה כך אצל כל הנשים.‬
‫נשים, בעיקר באותה תקופה,‬
‫היו בעיקר נגניות.‬
‫וסבתא שלי כתבה את השירים שלה בעצמה, כן?‬
‫אז גם אני רציתי לעשות את זה.‬
‫אני אוהבת להביא לסבתא שלי פרחים.‬
‫היא אהבה את זה.‬ ‫למעשה, היא תמיד באה לבית הקברות‬
‫והביאה פרחים לאימא שלה, לבעלה…‬
‫ותמיד באתי איתה.‬
‫"אל תתחתני. תגידי לגברים לא. הם רעים.‬
‫"האהבה לא קיימת. תחפשי מישהו עם כסף."‬
‫סבתא שלי והעצות שלה. היא הייתה ממש מצחיקה.‬
‫סבתא שלי אמרה לי תמיד‬
‫שאני חייבת…‬
‫לצאת מהשכונה הזאת.‬
‫מבחינתה זה היה הדבר‬ ‫הכי טוב שיכול לקרות לי בחיים.‬
‫נראה לי שהסיבה הייתה‬
‫הסבל והאלימות שהיו נוכחים‬
‫גם במשפחה שלנו.‬
‫אז עברנו דירה. רצינו לגור‬
‫במקום קצת יותר נמוך, בגומס קארניו.‬
‫זאת הייתה הדירה הראשונה של ההורים שלי‬
‫כבעל ואישה.‬
‫זה היה אחד השיכונים הממשלתיים ההם.‬
‫הרגשתי שהם מאושרים, כי היה להם‬ ‫בית קטן משלהם, שבו הקימו משפחה.‬
‫אני זוכרת בבירור שהם קנו רדיוטייפ.‬
‫כשהוא הגיע פתחנו את הקופסה,‬
‫והיה לו ריח של פלסטיק, כמו חדש.‬
‫אז כיבינו את האורות‬
‫והם השמיעו ברדיו מוזיקה ממש חזקה.‬
‫ארבעתנו ישבנו שם.‬
‫ראינו רק את האור האדום הקטן של הרדיו,‬
‫וארבעתנו ישבנו כזה…‬
‫ופשוט האזנו למוזיקה‬ ‫ברדיו החדש שלנו. זיכרון יפהפה.‬
‫מה זה?‬
‫בגדי תינוקות.‬
‫עומד להיות לך תינוק?‬
‫מזל טוב.‬ ‫-תודה רבה.‬
‫גם לי.‬
‫אני יודע. זה אותו תינוק.‬
‫"מתחת למיטה, שם רוקד העכביש‬
‫"מתקיים…"‬
‫בואו.‬
‫יש כאן ריח של קקי.‬
‫אני צריכה לזרוק את הזבל.‬
‫שלום.‬
‫סיבוב ההופעות מתחיל היום.‬
‫אני בחודש השלישי להריוני.‬
‫אני מרגישה…‬
‫ממש גדולה.‬
‫אף פעם לא הרגשתי כל כך…‬
‫ענקית.‬
‫ואני ממש מתרגשת.‬
‫אני אעלה לאוטובוס בקרוב.‬ ‫אני בלוס אנג'לס ואנחנו נוסעים לסיאטל.‬
‫טוב, זה הכול.‬
‫ההופעה הזאת היא ה-20…‬
‫לא. איזו הופעה זאת?‬
‫ההופעה ה-17? ה-18?‬
‫ובכן,‬
‫עדיין נשארו לי עשר.‬
‫"אל תטריד אותי"‬
‫אני מרגישה טוב.‬
‫אני מרגישה שאני חיה שוב, עם השירה וכל זה.‬
‫אבל זה ממש שונה כשאני בהיריון.‬
‫להסתדר עם שני הדברים ביחד…‬
‫כל כך רציתי להיות בהיריון.‬
‫עשינו הפריה חוץ גופית,‬
‫והצלחנו בניסיון השני.‬
‫היינו מוכנים לנסות גם פעם שלישית,‬
‫למרות שזה ממש קשה, מבחינה רגשית.‬
‫ואני מאמינה שאמשיך‬ ‫לעשות הכול גם עם התינוק שלי.‬
‫אני אעשה הכול כרגיל.‬
‫אני לא רוצה להשאיר אותו בלול.‬
‫לא אכפת לי מה יגידו. אני אהיה איתו.‬
‫כל הזמן.‬
‫"ויונקי הדבש מעופפים‬
‫"חמניות נוצצות‬
‫"וזרעים נופלים לארץ‬
‫"חיכיתי לך זמן רב כל כך‬
‫"ואני אטפל בך…"‬
‫האינטואיציה שלי אומרת לי עכשיו‬ ‫שאני עומדת להיות יצירתית מאוד.‬
‫תראו, התעוררתי והתחלתי לעבוד מייד‬
‫ולמחרת התעוררתי כאילו לא קרה דבר.‬
‫כלומר, אני קמה מוקדם,‬
‫או לא ישנה,‬ ‫כי אני מטפלת בתינוק שרציתי כל כך,‬
‫שאני חושבת שיהיה יפה.‬
‫"שיער סחלב…"‬
‫בילדותי פחדתי מהקיר הזה,‬ ‫כי אימא שלי עשתה לי טראומה.‬
‫היא סיפרה לי סיפור על ילד שעבר כאן בריצה,‬
‫התנגש בקיר הזה ומת.‬
‫אימא שלי והדרכים שלה לגרום לי לא לרוץ.‬
‫זה החינוך שקיבלתי.‬
‫ובבניין ההוא, שאותו עברנו כרגע,‬
‫קיבלתי את הנשיקה הצרפתית הראשונה שלי.‬
‫עם הלשון.‬
‫ושם נהגתי לשבת ולכתוב שירים.‬
‫במשך כל אחר הצהריים.‬
‫שאפתי להיות כותבת שירים.‬
‫אני זוכרת שניסיתי להמציא שירים על כל דבר,‬
‫על כל מצב שהייתי בו,‬ ‫או אם חיבבתי מישהו, למשל…‬
‫אני לא יודעת. ניסיתי להפוך כל דבר לשיר.‬
‫אני זוכרת שבאותה תקופה לא היה אינטרנט,‬
‫אז הייתה לי מחברת שבה כתבתי‬
‫את כל המילים שהתחרזו.‬
‫אז בשעת הצורך, כשהרעיונות שלי אזלו,‬
‫הייתי אומרת לעצמי,‬ ‫"אני צריכה משהו שמתחרז עם זה",‬
‫והחרוז היה מופיע.‬
‫כשהייתי בת שבע, ההורים שלי נפרדו.‬
‫זאת הייתה נקודת מפנה. אבא שלי עזב.‬
‫לאימא שלי היו‬ ‫הרבה קשיים כספיים. היא חלתה.‬
‫היא הייתה בקטע משלה,‬ ‫אני חושבת, וניסתה לחיות חיים משלה.‬
‫העץ הזה יפהפה.‬
‫נהגנו ללכת אל הגבעה מדי יום‬ ‫ולאסוף פרחים לבנים ויבשים.‬
‫נהגנו לקחת המון פרחים.‬
‫אימא שלי צבעה אותם,‬ ‫ואז הכנו מהם זרים ומכרנו אותם.‬
‫היה לנו כיף, ביחד עם אחותי.‬
‫זה היה כמו משחק בשבילנו,‬ ‫ללכת לקחת דברים מן הגבעה,‬
‫ובסופו של דבר, זה הפך להכנסה.‬
‫פעם מצאתי חמישה שטרות של 1,000 פסו,‬
‫על הרצפה, והנחתי את הרגל שלי ככה…‬
‫והלב שלי פעם, ככה.‬
‫שמרתי את הכסף אצלי. לקחתי אותו.‬
‫תראו, הסיפור עם אבא שלי…‬
‫הם נפרדו והתחילו לריב עם מי נישאר.‬
‫אני זוכרת שהרגשתי כמו קלף מיקוח,‬
‫כי הם נאבקו להיות ההורה שאיתו נישאר,‬
‫אבל לא ממש הרגשתי‬ ‫שמישהו מהם רצה אותנו באמת.‬
‫המאבק היה ביניהם.‬
‫כשהוא איבד את המשמורת על בנותיו,‬
‫הוא עזב. הוא החליט לעזוב. להיעלם לגמרי,‬
‫גופנית וכספית כאחת.‬
‫אימא שלי תמיד חיפשה את אבי.‬
‫היא נהגה לשלוח אותנו מהבית ולומר,‬
‫"תדפקו על הדלת ההיא. אבא שלכן גר שם".‬
‫אז דפקנו על הדלת ההיא‬ ‫ואמרו לנו, "לא כאן". דברים כאלה.‬
‫חיפשנו אותו במשך שנים.‬
‫זה היה מייגע מבחינתי,‬
‫ללכת לבית אחד,‬ ‫לדפוק על הדלת, ללכת לבית אחר…‬
‫היה חם, הייתי רעבה ונאלצתי לחפש את אבא.‬
‫אז לא רציתי לחפש אותו.‬
‫עד שיום אחד, כשגרתי עם הסבתא שלי,‬
‫והייתי בת 17 או 18…‬
‫הייתי בת 17.‬
‫התקשרתי אליו…‬
‫והוא ניתק לי.‬
‫ניסיתי להתקשר אליו שוב והוא ניתק שוב,‬
‫ובסוף אמרתי,‬ ‫"אבא, אני לא רוצה ממך שום דבר.‬
‫"אני לא רוצה כסף.‬
‫"אני רוצה רק להכיר אותך."‬
‫הוא ניתק לי.‬
‫בואו נתחיל! אתם מוכנים?‬
‫"נהגתי להתהלך עם הצללים‬
‫"מחכה‬
‫"מחכה לך‬
‫"לפעמים שיחקתי עם הגלים‬
‫"נהגתי לשאול אותם‬
‫"'לאן הוא הלך?'‬
‫"ובזמן שהריסים שלי רקדו‬
‫"העכבישים טיפסו עליי‬
‫"באצבעי הקטנה כיסיתי את השמש‬
‫"בזמן שליבי טבע…"‬
‫איך זה? קומו!‬
‫"כמו אביב שגווע‬
‫"אני מחולקת לשניים‬
‫"אפילו כיום אני מרגישה בודדה‬
‫"מחפשת באלפים‬
‫"מחפשת באנשים‬
‫"מחפשת בגברים‬
‫"בכל כך הרבה גברים‬
‫"את האנושיות שלך, את האבהות שלך"‬
‫"לא, על שום דבר‬
‫"לא, איני מתחרטת על דבר‬
‫"לא על הטוב…"‬
‫את שרה נהדר. זה נשמע נהדר.‬ ‫-תודה!‬
‫אני צריכה לעשות את זה למחייתי.‬
‫"ולא על הרע‬
‫"בשבילי הכול אותו דבר…"‬
‫אנחנו בלאס וגאס.‬
‫"אתה מזכיר לי מישהו‬
‫"באופן ריקודך‬
‫"מה יש במבטך?‬
‫"אני חשה שהכול שורף אותי‬
‫"חשבתי עליך כל אחר הצהריים‬
‫"לאן שלא תלך, אני רואה אותך‬
‫"אני רוצה לנשק את שפתיך‬
‫"אני פשוט רוצה לגעת בך…"‬
‫חכי עד שמונה וחצי. אני אגיד לך אז.‬
‫אתם יודעים מה? אתם מוכנים?‬
‫כן. מוכנים.‬ ‫-חואן קרלוס, צילום. קול.‬
‫בסדר. הכול מוכן. מצלמים.‬ ‫-מושלם. שלוש, שתיים, אחת.‬
‫מון לאפרטה.‬
‫אחת הנשים שהיו מועמדות‬ ‫הכי הרבה פעמים לגראמי הלטיני.‬
‫אני מועמדת בקטגוריית השיר המקסיקני המקומי.‬
‫אל תשאלו אותי אפילו.‬
‫פשוט תנו לי אישור.‬ ‫-בדיוק.‬
‫"מה עוד? אני מייצגת אותם."‬
‫ננסי, בקשר להופעה בצ'ילה,‬
‫אני חושבת שמוטב לנסוע לשם בקיץ,‬
‫כי אם אתם רוצים שאני אסע…‬
‫מוטב שזה יהיה בקיץ.‬ ‫אבל אני צריכה אישור סופי,‬
‫עם תאריכים מדויקים,‬ ‫כדי שאוכל לשמור את התאריך.‬
‫זה ממש מרגש.‬
‫אני מרגישה…‬
‫את הבעיטות הקטנות הראשונות. אני…‬ ‫-הוא זז?‬
‫מתרגשת מאוד.‬
‫זאת הפעם הראשונה.‬
‫זה ממש מרגש.‬
‫מידת הנעליים שלי עלתה במספר אחד.‬
‫באמת?‬ ‫-כן, בגלל אצירת נוזלים.‬
‫כפות הרגליים שלי…‬
‫אני מרגישה כמו אמפנדה.‬
‫להתראות.‬
‫איזה חלק ב"זה מולן רוז'‬ ‫וזה מריאצ'י" הם לא מבינים?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אני מבינה ש…‬ ‫-תראי, זה מולן רוז'.‬
‫ברור.‬ ‫-וסירבתי לזה מן היום הראשון.‬
‫אני לא רוצה מולן רוז',‬ ‫כי אני הולכת על מריאצ'י.‬
‫תסבירי לי את עיצוב הבמה הזה.‬
‫אנחנו חייבות לשנות אותו.‬ ‫-ברור.‬
‫הם פישלו.‬
‫ככה זה נראה.‬ ‫-ומה?‬
‫והם מתקנים את זה עכשיו.‬
‫הם קראו לצוות התוכן היצירתי לתקן את זה.‬
‫- הגראמי הלטיני 2021 -‬
‫חמש,‬
‫ארבע, שלוש…‬
‫ואז אימא שלי מצאה לה חבר.‬
‫אלכוהוליסט.‬
‫אלים.‬
‫הוא גר שם איתנו במשך שבע שנים.‬
‫היו לנו הרבה קשיים כספיים. הרבה קשיים.‬
‫זו לא הייתה סביבה משפחתית.‬
‫כלומר, חשוב גם להבין‬
‫שעוני מביא איתו הרבה בעיות.‬
‫אני חושבת שאימא שלי‬ ‫ניסתה לשרוד כל יום בתורו,‬
‫כך שלא נהיה חולים ושיהיה לנו מספיק לאכול.‬
‫והיא חשבה על דרכים להשיג לנו כסף.‬
‫והיא נכנסה למערכת יחסים‬
‫רעילה ואלימה, ולא הייתה מסוגלת לצאת ממנה.‬
‫כשאת ילדה ענייה,‬
‫לא נראה לי שיש לך הרבה זמן לחשוב.‬
‫את חיה כל יום בתורו.‬
‫נסיים את היום הזה ונראה מה יהיה למחרת.‬
‫זה היה קשה.‬
‫הוא גם התעלל בי. הרבה דברים קרו.‬
‫לא סיפרתי לאימא שלי.‬
‫היא לא הבינה מה קורה.‬
‫היא לא הבינה.‬
‫כן, זה מה שקרה.‬
‫זה גם לא משהו שדיברתי עליו הרבה בחיי.‬
‫הרגשתי דחייה כלפי אימא שלי, באותה תקופה.‬
‫לא יכולתי להתקרב אליה גם מהבחינה הגופנית.‬
‫היה שם…‬
‫הרבה כאב. הרבה זעם.‬
‫"את נראית כל כך יפה שם במטבח‬
‫"קצת יותר איטית, כשידייך פרושות לצדדים‬
‫"כשחיבקת אותי‬
‫"הפכתי להיות בתך שוב‬
‫"וכעת, בזרועותיך,‬ ‫אני הופכת את המרירות למטרה אבודה‬
‫"לפעמים צעקת‬
‫"לפעמים הכית‬
‫"אבל את, אימא‬
‫"היית בודדה כל כך‬
‫"וידעת איך לתת לי‬
‫"את מה שלא היה לך‬
‫"ראיתי אותך בוכה‬ ‫כי לא היה לנו מספיק לחם בשביל לחיות‬
‫"וכעת, כשאני כאן היום‬
‫"ראיתי אותך‬
‫"מתחרטת ועייפה כל כך‬
‫"מכך שנשאת את הצלב שלך, ואין לי ספק‬
‫"שאהבת אותי באותו לב פצוע‬
‫"ראיתי אותך…"‬
‫"ראיתי אותך."‬
‫השיר הזה חשוב לי מאוד.‬
‫כשהראיתי אותו לאימא שלי, היא אמרה‬
‫שאני לא חייבת להראות אותו לאיש,‬ ‫כי אז ידעו שהיא הכתה אותי כשהייתי קטנה.‬
‫היא לא רצתה שאנשים ידעו,‬
‫כי היא התביישה כל כך.‬
‫"ושרת לי…"‬
‫לפתע פתאום הרגשתי לכודה,‬
‫ועדיין קורה שאני מרגישה לכודה,‬
‫וכמה פעמים‬
‫היו לי התקפי פניקה ולא יכולתי לנשום.‬
‫הסיבה לכך הייתה שהרגשתי‬ ‫שאימהות היא אחריות רבה.‬
‫כעת אני מצליחה להתחבר לאימא שלי יותר.‬
‫אני קרובה מאוד‬ ‫למשפחה שלי, אבל זאת לא קרבה…‬
‫שבה אנחנו מדברות מדי יום,‬
‫כזה, "אימא, אני רוצה‬ ‫להיפגש איתך". אני לא יודעת. כזה…‬
‫למדנו לחיות עם המרחק.‬
‫- "אם-ג'י-אם גראנד" לאס וגאס -‬
‫איש אינו מושלם.‬
‫אימהות הן נשים לא מושלמות.‬
‫הן בני אדם.‬
‫ובלי קשר לאופן‬
‫שבו היא גידלה אותי…‬
‫אני כאן ואני אסירת תודה.‬
‫אני כאן.‬
‫"אהובי היקר‬
‫"באמת שאין שום דבר נוסף‬
‫"שאני יכולה לעשות‬
‫"אתה לא תשתנה, אתה לא תשכנע אותי‬
‫"שעכשיו‬
‫"הכול יהיה בסדר.‬
‫"כמה זמן עוד‬
‫"תמשיך לחשוב‬
‫"שאתה יכול לבקש, אבל לא לתת שום דבר?‬
‫"אז עכשיו‬
‫"כבר לא אמתין לך‬
‫"אהובי היקר‬
‫"אם אתה לא רוצה לחזור‬
‫"מדוע אתה שב לחפש אותי?‬
‫"אל תבקש ממני לתת לך לילה אחרון אחד‬
‫"אהובי היקר‬
‫"נראה שקל לך‬
‫"לעזוב ואחר כך לדרוש‬
‫"שאוהב אותך‬
‫"כאילו שאיני מרגישה דבר‬
‫"שום דבר…"‬
‫המקום היחיד שבו אני מרגישה שלמה,‬
‫כאילו שאני במדיטציה עמוקה, הוא על הבמה.‬
‫אני מתחברת לתחושות שלי, לרגשותיי.‬
‫אני מתחברת לאנשים והאנשים מתחברים לזה,‬
‫והם גם כנים מאוד.‬
‫בהופעות של מוזיקה חיה יש כנות אכזרית.‬
‫"אהובי היקר‬
‫"אם אתה לא רוצה לחזור‬
‫"מדוע אתה שב לחפש אותי?‬
‫"אל תבקש ממני לתת לך לילה אחרון אחד…"‬
‫יש משהו יפהפה אבל לא רציונלי, משהו עתיק,‬
‫שקיבלנו מאבות אבותינו,‬
‫והוא למצות את החיים עד תום.‬
‫לפעמים אני באמת מרגישה שאני…‬
‫שאני שלמה באותו רגע.‬
‫אני אוהבת לתת את כל כולי על הבמה,‬
‫כי כך אני חיה את הרגע באמת ובתמים.‬
‫"שאוהב אותך‬
‫"כאילו שאיני מרגישה דבר‬
‫"שום דבר…"‬
‫התחלתי להשתתף בפעילויות של בית הספר.‬
‫לאחר שעות הלימודים,‬
‫הלכתי לשיר במועדון ספורט.‬
‫במועדון הספורט הזה,‬
‫פגשתי גבר אופורטוניסט.‬
‫הוא התקשר אליי בטלפון יום אחד ואמר, "היי,‬
‫"מחפשים כאן זמרת שתעבוד במקום.‬
‫"לכי להיבחן."‬
‫הייתי בת 13.‬
‫והם בחרו בי.‬
‫והוא אמר,‬
‫"טוב, בינתיים תקבלי 1,500 פסו ליום".‬
‫אלף וחמש מאות פסו צ'יליאני.‬
‫זה…‬
‫שום דבר.‬
‫אבל צריך להבין את ההקשר.‬
‫באותה תקופה אכלנו לחם עבש, כן?‬
‫אז אותם 1,500 פסו היו הרבה בשבילי.‬
‫אהבתי את זה. נהגתי לצאת מדי יום,‬
‫להיפגש עם אנשים ולשיר עוד ועוד.‬
‫מעולם לא הפסקתי לשיר.‬
‫אז הגעתי לחטיבת הביניים.‬
‫לא התעניינתי בלימודים.‬
‫אני חושבת שזה הקל על אימא שלי,‬
‫כי באחריותה היה לקחת אותי לשם,‬
‫ולשמור עליי.‬
‫הייתי ממש בלגניסטית, מרדנית,‬
‫והתחלתי להשתמש בסמים.‬
‫ולא רציתי להיות בבית הספר.‬
‫רציתי רק לשיר וכבר עבדתי,‬
‫כך שעשיתי משהו שונה.‬
‫לא. בית הספר לא עניין אותי.‬
‫ובכן, אז התחלתי…‬
‫לעבוד ולא הפסקתי מעולם.‬
‫- כשהייתי בת 13 היה לי חבר בן 34. -‬
‫- בתחילה לא רציתי שום קשר איתו, -‬
‫- אבל הוא התעקש‬ ‫ולבסוף נתתי לו לנשק אותי. -‬
‫- זה נמשך חמש שנים ו… -‬
‫- וזה היה באשמתי. -‬
‫מצאתי עבודה בשירה,‬
‫ושם פגשתי מישהו מבוגר יותר.‬
‫הוא היה מבוגר ממני ב-21 שנים.‬
‫הוא הפך להיות קרוב אליי,‬ ‫ראה שאני ילדה בודדה,‬
‫ואמר לי‬
‫שהוא יעזור לי, שהוא יפתור את הבעיות שלי,‬
‫שאלוהים הציב אותו בדרכי,‬
‫שהוא המושיע שלי, ושהוא ייתן לי רק אהבה.‬
‫אבל שאצטרך לוותר על הסמים‬ ‫ועל כל ההרגלים השליליים שלי‬
‫ולהיכנע לאהבתו של האל.‬
‫ואני האמנתי לו.‬ ‫הייתי ילדה בודדה מאוד, אבודה מאוד.‬
‫הוא גם היה ממש חסר השכלה.‬
‫אני לימדתי אותו קרוא וכתוב.‬
‫ו…‬
‫בסוף ניהלתי איתו‬ ‫מערכת יחסים רומנטית במשך חמש שנים.‬
‫הוא היה גבר נשוי, עם ילדים.‬
‫ראיתי בו אל.‬
‫כיבדתי אותו, אבל גם פחדתי ממנו.‬
‫עשיתי מה שהוא אמר לי לעשות.‬
‫הוא היה אמן רחוב.‬
‫ליצן.‬
‫נהגתי ללכת איתו לשם.‬ ‫לפעמים גם שרתי. שרתי ברחוב.‬
‫שרתי בברים, בקרקס,‬
‫בטברנות,‬
‫בפסטיבלים…‬
‫נסעתי בכל רחבי צ'ילה.‬
‫בסוף הוא הפך להיות ה"אמרגן" שלי.‬
‫הוא לקח חצי ממה שהרווחתי.‬
‫במשפחה שלנו אמרו,‬
‫"היא הפסיקה ללמוד,‬
‫"אבל היא עובדת. היא מביאה הביתה כסף,‬
‫"ולא עושה סמים ולא שותה."‬
‫אז איש לא התנגד.‬
‫כולם ידעו‬
‫מה קורה. זה היה סוד גלוי.‬
‫כי הוא היה "האמרגן" שלי.‬
‫ואיש לא אמר דבר.‬
‫אני זוכרת שבמהלך אותה תקופה,‬
‫כשעבדתי ברחובות במשך שעות ארוכות,‬
‫חיפשתי מטבעות על הקרקע.‬
‫ולפעמים גם מצאתי. "מטבע!"‬
‫תמיד הסתובבתי עם חופן של מטבעות.‬
‫היה לי ריח של מטבעות‬
‫בגלל ההופעות ברחוב,‬
‫כי תמיד אספנו את המטבעות וספרנו אותם,‬
‫או שלפעמים הייתי שרה והמטבעות…‬
‫תמיד היו לי הרבה מטבעות.‬
‫לא עשיתי שום דבר חוץ מלעבוד,‬
‫ומה שהוא אמר שאני צריכה לעשות.‬
‫כן, דברים פשוט קרו.‬
‫אני זוכרת שהרגשתי אומללה…‬
‫- זונה -‬
‫באותן שנים.‬
‫- זה קרה לך כי את זונה -‬
‫"האהבה לא יכולה להיות חטא‬
‫"אומר גבר בן 40‬
‫"בזמן שהוא מתחכך בין רגליה‬
‫"של ילדה בת 13‬
‫"היא לובשת שמלות בטעם רע‬
‫"וחולמת להיות זמרת ידועה‬
‫"אך בקושי יש לה מה לאכול‬
‫"'אלוהים בחר בך‬
‫"'לכן אנחנו ביחד‬
‫"'אני אהיה המושיע שלך‬
‫"'ואהפוך אותך לכוכבת-על'‬
‫"הוא אומר כאשר הוא דופק אותה‬
‫"בסמטה בלילה…"‬
‫פחדתי ממנו מאוד.‬
‫פחדתי גם שהוא יתאבד,‬
‫כי הוא נהג לומר שהגיע לעולם הזה‬
‫בשביל לטפל בי, ואם לא נהיה ביחד,‬
‫לא יהיה לו מה לעשות,‬
‫בעולם הזה. אבל שאני חופשייה.‬
‫שאני יכולה לעזוב מתי שאני רוצה.‬
‫כל כך הרבה מניפולציות.‬
‫הוא לא חשב עליי. הוא לא אהב אותי.‬
‫נראה לי.‬
‫"בכל יום‬
‫"חלומותיה דוהים‬
‫"והיא כבר לא מאמינה באלוהים…"‬
‫אני זוכרת שנסעתי לצפון, לאנטופגסטה…‬
‫ביחד איתו.‬
‫זו הייתה אחת הנסיעות האחרונות שלי איתו.‬
‫נסענו בשביל לעבוד ברחוב.‬
‫פגשתי בחורה שנהגה לצאת איתו‬
‫כשגם היא הייתה קטינה.‬
‫ודיברתי איתה ו…‬
‫זה פקח את עיניי. הבנתי שמה שקורה לי‬
‫הוא התעללות.‬
‫אז הבנתי זאת. לא הבנתי את זה לפני כן.‬
‫אני האמנתי בסיפור האלוהים שלו, כן?‬
‫וכשהבנתי מה הוא עושה,‬
‫ושהוא עשה את זה כמה פעמים עם קטינות אחרות…‬
‫עיניי נפקחו באותה נסיעה.‬
‫ורציתי, בכל נשמתי,‬
‫להשיג בחיי משהו שיוציא אותי מזה,‬ ‫מכך שאצטרך להיות עם אדם מבוגר,‬
‫מהאלימות הזאת.‬
‫וכך הגעתי למבחן הליהוק לטלוויזיה,‬ ‫עם הרבה משאלות לב.‬
‫אני זוכרת שאמרתי לאיש ההוא…‬
‫באותו יום, בתחנת האוטובוס, אמרתי,‬ ‫"זאת הפעם האחרונה שאנחנו נפגשים".‬
‫מעולם לא העזתי לומר לו שום דבר.‬
‫פחדתי ממנו פחד מוות.‬
‫באותו רגע, כשנפרדתי ממנו,‬
‫פחדתי שהוא יתאבד.‬
‫חשבתי, "הוא הולך להתאבד, אבל…‬
‫"זה לא חשוב." זה כבר לא היה חשוב לי.‬
‫והוא אמר, "בסדר".‬
‫והלך.‬
‫לא שמעתי ממנו שוב מעולם.‬
‫הוא נעלם לגמרי.‬
‫זה מוזר מאוד.‬
‫לא שמעתי עליו דבר לאחר מכן.‬
‫אני…‬
‫כל כך פחדתי ממה שעלול לקרות.‬
‫אתם מבינים?‬
‫ושום דבר לא קרה.‬
‫נסעתי לסנטיאגו.‬
‫נבחרתי להשתתף בתוכנית.‬
‫ובשבילי זו הייתה…‬
‫הזדמנות של פעם בחיים.‬
‫הייתי חייבת לנצל אותה.‬
‫אני יכול לומר לכם שהיא בת 19,‬ ‫שהיא פנויה, ושהיא מוויניה דל מאר.‬
‫מונסראט בוסטמנטה תשיר‬ ‫את "לה מדיה וואלטה", של לואיס מיגל.‬
‫- "רוחו" -‬
‫- מונסראט בוסטמנטה, זמרת -‬
‫התייחסתי לזה ברצינות רבה.‬ ‫בשבילי זה היה עולם ומלואו.‬
‫זו הייתה הישועה שלי.‬
‫זה שינה את חיי.‬
‫את מי הזמנו לשיר ביחד‬ ‫עם מריה חוסה, קלאודיו?‬
‫את מונסראט בוסטמנטה, זמרת חדשה בת 19.‬
‫היא תשיר ביחד‬ ‫עם מריה חוסה קינטנייה בת ה-12.‬
‫הן ישירו את‬ ‫"לה מדיה וואלטה", של חוויאר סוליס.‬
‫אמרתי להם שהיה לי חבר בגילי.‬
‫יכולתי להיות עצמי.‬ ‫הייתי מאושרת, כי עשיתי משהו שאהבתי‬
‫והייתה לי תקווה לעתיד.‬
‫כן, הרגשתי מאושרת מאוד.‬
‫רציתי לנצח בחיים, יותר מאשר רק בתוכנית.‬
‫להשיג כסף.‬
‫הבנתם? כמו הזמרת ההיא מארגנטינה‬ ‫שכששאלו אותה מי לימד אותה לשיר, היא אמרה,‬
‫"הרעב".‬
‫למדתי לעשות‬
‫כל מיני דברים‬
‫ולהיות מקסימה…‬
‫מתוך רעב.‬
‫דון חיימה קולומה,‬ ‫מהו הניקוד של מונסראט בוסטמנטה?‬
‫5.8‬ ‫-5.8!‬
‫יש עוד משהו שנראה בעייתי, מונסראט.‬
‫אני סבור שזה פגם שמופיע אצלך לעיתים,‬
‫והוא לא שההופעה שלך‬ ‫היא מופרזת, אלא שאין בה רגש.‬
‫אז לשיר בכל מאודי זה רע ומופרז.‬
‫לא.‬ ‫-אתה יודע שאני נותנת את כל כולי על הבמה.‬
‫אני נותנת הכול, את כל ליבי.‬
‫אני עצובה. תמיד יש לי ניקוד נמוך.‬ ‫אני לא מבינה. אני מרוצה מהביצוע שלי.‬
‫אני לא מבינה למה.‬
‫נהדר שאת מסוגלת‬ ‫למתוח ביקורת על עצמך, מונסראט.‬
‫את תגיעי רחוק.‬ ‫אם תמשיכי ככה, תגיעי ממש רחוק.‬
‫- זמרת עוזבת את התוכנית היום -‬
‫לאחר שהתחלתי להתקדם ולהצליח קצת יותר,‬
‫באתי עם השירים שלי ורציתי לבטא את עצמי,‬
‫כי אמרו לי, "נקליט לך אלבום‬
‫"עם חיימה רומן, המפיק המוזיקלי."‬
‫השירים לא היו ממש טובים,‬
‫אבל הוא היה יכול‬ ‫להאזין להם, לפחות. אך הוא לא רצה.‬
‫וזה היה…‬
‫זה היה נורא.‬ ‫הוא הטריד אותי בכל פעם שנפגשנו.‬
‫בכל חמש השנים שהתוכנית שודרה בהן.‬
‫זה היה הדבר הכי נורא שקרה לי ב"רוחו".‬
‫בתמימותי הלכתי‬
‫לדבר עם הבמאים של התוכנית.‬
‫אמרתי להם, לראשונה,‬ ‫"חיימה רומן מטריד אותי.‬
‫"אני רוצה לעזוב."‬
‫והם אמרו לי, "אנחנו נעזור לך.‬
‫"לא ידענו את זה על חיימה.‬ ‫זה ממש נורא. לא העלינו על דעתנו."‬
‫אז הרגשתי שניצחתי. אמרתי, "יופי".‬
‫ושום דבר לא קרה.‬
‫שום דבר.‬
‫במשך רוב חיי,‬ ‫תמיד נמלטתי ממשהו באופן כלשהו,‬
‫או שחיפשתי משהו, אולי.‬
‫כן? מאז שהייתי קטנה‬
‫רציתי לעזוב את ביתה של אימא שלי.‬
‫ואותו דבר קרה כעת.‬ ‫פתאום חשבתי, "אני אעזוב את צ'ילה.‬
‫"אני מחפשת משהו שאיני יודעת מהו.‬
‫"אני לא יודעת אם אני בורחת‬ ‫או מחפשת משהו. אולי את עצמי."‬
‫ראיתי שהמון אנשים‬ ‫התחילו לנסוע למקסיקו וחשבתי,‬
‫"אם כולם נוסעים,‬ ‫גם אני צריכה ללכת לראות מה יש שם".‬
‫זה הולך להיות מטורף!‬
‫לצלם סרט!‬
‫אדיר!‬
‫ערב טוב.‬ ‫-ערב טוב.‬
‫לא…‬
‫רואים את הגוף שלי?‬ ‫-רק מהכתפיים ומעלה.‬
‫ואם אעשה ככה?‬
‫וככה?‬
‫את מוכנה למחר?‬ ‫-כן. אני מוכנה.‬
‫ואתה?‬ ‫-גם אני.‬
‫כשהגעתי למקסיקו סיטי היה שם…‬
‫חופש מוחלט.‬
‫זו הייתה עיר ענקית,‬ ‫עם 25 מיליון תושבים, ולא הכרתי איש,‬
‫ו…‬
‫הרגשתי ממש חופשייה להיות מי שרציתי.‬
‫לא היה לי שם עבר, לא משפחה‬ ‫ולא ידידים. לא היה שום דבר. הייתי…‬
‫יכולתי להתחיל לחיות חיים כמו שרציתי, מאפס,‬
‫וגם הרשיתי לעצמי לעשות‬ ‫דברים שלא הרשיתי לעצמי לפני כן,‬
‫להתחיל לחיות וליהנות מ…‬
‫מגילי הצעיר. הגעתי למקסיקו בגיל 23 או 24.‬
‫אני לא יודעת. התחלתי לחיות באופן חופשי.‬
‫כן. אני מוכנה.‬
‫שאסגור כאן?‬ ‫-לא. תשאירי פתוח.‬
‫שאפתח עוד?‬
‫איך מכבים את המנורה הזאת?‬ ‫-אני אכבה אותה.‬
‫אני מעדיפה את זה ככה.‬ ‫-בסדר.‬
‫הקלטה מתבצעת.‬
‫ראפא מצטרף.‬
‫היום את מתחילה את ההופעה‬ ‫הראשונה מתוך שלוש ב"מטרופוליטן",‬
‫ובמובנים מסוימים,‬ ‫זהו סיומה של שנה נפלאה בשבילך.‬
‫אנחנו רואים שזה היה אדיר.‬
‫שני אלבומים שונים לגמרי, זכייה בגראמי…‬
‫אני רוצה לשאול אותך על כך‬ ‫ועל איך שאת רואה את השנה שלך.‬
‫הפעם, כזוכה בפרס, עם גרמופון. כן?‬
‫כן.‬ ‫-את זכית בו‬
‫על האלבום הטוב ביותר‬ ‫של זמרת-יוצרת, אם אני לא טועה. אבל…‬
‫את מועמדת לפרס האלבום האזורי הטוב ביותר,‬
‫אבל פרס הגראמי,‬
‫לא הגראמי הלטיני, אלא הגראמי הגדול.‬
‫מעניין לראות כיצד המוזיקה שלך התפתחה,‬
‫כמו באלבום שלך, "סאיס",‬
‫שנכלל ברשמת האלבומים‬ ‫הטובים ביותר לשנת 2021,‬
‫אבל מוצא חן בעיניי‬ ‫שיש לך שתי הופעות שכל הכרטיסים להן אזלו.‬
‫הוספת הופעה שלישית,‬ ‫שגם כל הכרטיסים אליה אזלו כמעט.‬
‫אבל את בין האמנים המושמעים ביותר.‬
‫יש לך 6.3 מיליון‬ ‫מאזינים בספוטיפיי מדי חודש.‬
‫לשיר המושמע ביותר שלך,‬
‫"טו פאלטה דה קרר", יש 241.6 מיליון השמעות.‬
‫זה המון. לא ידעתי‬ ‫שיש לו כל כך הרבה השמעות.‬
‫זה עושה אותי ממש מאושרת.‬
‫נראה שההיריון שלך לא קשה במיוחד,‬
‫מאחר שהצלחת להתחיל‬ ‫בסיבוב ההופעות הזה בארצות הברית.‬
‫כעת לא ברור‬ ‫מתי תפסיקי אותו ותלדי את התינוק הזה.‬
‫מה את יכולה לספר לנו על כך, מון?‬
‫אני לא אפסיק אותו. אני אלד על הבמה.‬
‫הטלפון שלי מצלצל.‬
‫אני לא אענה.‬
‫דני, אני צריכה את הרדיו.‬
‫סליחה?‬ ‫-את הרדיו.‬
‫ביקשתי שיביאו אותו.‬ ‫-אני צריכה אותו עכשיו.‬
‫אבל אני צריכה אותו.‬ ‫זה חשוב יותר מכל מה שאת עושה.‬
‫בסדר.‬
‫שלום, דוקטור.‬
‫סליחה שאני מפריעה לך שוב, אבל יש לי…‬
‫אלרגיה קשה מאוד, ולא לקחתי לורטדין,‬
‫מאחר שאמרת לי ש…‬
‫כלומר, העדפת שלא אשתמש בו.‬
‫יש לי מין…‬
‫התקפי אסתמה קטנים.‬
‫בלילה האחרון היה לי ממש קשה לנשום.‬
‫למעשה, אני בקושי ישנה,‬ ‫כי אני לא יכולה לנשום.‬
‫ואני לא רוצה לקחת‬ ‫שום דבר שעלול לפגוע בתינוק.‬
‫מה אני יכולה לעשות?‬
‫יש לי הופעה הערב, מחר ומחרתיים.‬
‫הגרון שלי ממש שורף ו…‬
‫ואני לא יכולה לנשום.‬
‫דרכי הנשימה שלי סתומות‬ ‫ואני נשמעת כמו משרוקית.‬
‫האלרגייה שלי הורגת אותי! מגרד לי בכל מקום.‬
‫למה את אלרגית?‬
‫העבודה שלי אינה לשבת במשרד‬ ‫או לפעול בהתאם ללוח זמנים רגיל.‬
‫זאת העבודה שלי וזה מה שעשיתי במשך כל חיי,‬
‫כך שהגוף שלי רגיל לעשות את זה.‬
‫אבל אני צריכה לעבוד,‬ ‫והרופא שלי נתן לי רשות, אז…‬
‫אני הולכת לעבוד.‬
‫אהבתי ריאיון עם ליידי גאגא שראיתי פעם,‬
‫שבו שאלו אותה,‬ ‫"האם אי פעם חשבת שתהיי מפורסמת?"‬
‫והיא אמרה, "תמיד הייתי מפורסמת,‬ ‫אבל איש לא ידע את זה עדיין".‬
‫אהבתי את זה.‬ ‫-ראיתי אותו ביוטיוב.‬
‫אנחנו הולכים להתחבר למוזיקה, לרגשות שלכם…‬
‫אני יודעת שזה קשה,‬ ‫שאנחנו תמיד עושים אותו דבר,‬
‫אבל אני בטוחה שיש שירים‬ ‫בעלי משמעות בשבילכם‬
‫ונעימות שנוגעות בכם.‬
‫אתם להקת הליווי שלי. אתם ההופעה,‬
‫ואני זקוקה לכם יותר מאי פעם, כי אני…‬
‫פועלת בחצי כוח.‬
‫אפילו פחות מזה.‬
‫נשקיע את כל מאודנו! אחרת, מה הטעם?‬
‫- מון לאפרטה -‬
‫בכנות, זה נשמע ממש טוב, כרגיל.‬
‫השירה שלך הייתה מושלמת.‬ ‫-לא. שרתי ממש נורא.‬
‫לא.‬ ‫-אני פשוט ממש קשוחה כלפי עצמי.‬
‫היה לי קשה מדי לשיר.‬
‫לא יכולתי לנשום. בשיר השני הרגשתי כזה…‬
‫לא הייתי אפילו ב-30 אחוזים מהיכולת שלי.‬
‫זאת הפעם הראשונה.‬
‫שרתי בצורה זוועתית.‬ ‫-לא נכון.‬
‫שרתי בצורה זוועתית.‬ ‫-שרת יפה, פשוט…‬
‫אני לא אוהבת שאתם משקרים לי.‬
‫היית עייפה מאוד.‬
‫אבל היה אפשר לראות שפתאום את…‬
‫כלומר, היה לך קוצר נשימה.‬ ‫-קוצר נשימה.‬
‫כן, בדיוק.‬
‫כן, אז זה ממש עוזר לך.‬
‫זה.‬
‫זה מה שהיית צריכה לעשות.‬
‫להרים את הרגליים שלך.‬ ‫-בשני השירים האחרונים.‬
‫התחלתי לשיר בבר בווראקרוס.‬
‫שש שעות באוטובוס ממקסיקו סיטי.‬
‫גרסאות כיסוי.‬
‫והתחלתי לחיות את הלילה.‬
‫הייתי שם במשך שנה.‬ ‫שרתי בימי חמישי, שישי ושבת.‬
‫בימי ראשון נסעתי באוטובוס‬ ‫בחזרה לבית שלי במקסיקו סיטי,‬
‫כי גרתי במקסיקו סיטי.‬
‫הייתי שם בימי שני, שלישי ורביעי‬
‫וניסיתי לפתח את המוזיקה שלי,‬
‫למשל, להיפגש עם אנשים,‬ ‫ליצור קשרים או לעשות דברים אחרים.‬
‫ואז, בסוף השבוע, נסעתי לווראקרוס.‬
‫שתיים, שלוש, ארבע…‬
‫בשנה שלאחר מכן‬
‫השגתי עבודה בבר במקסיקו סיטי,‬
‫וכך היה במשך שנים רבות. הופעתי רק בברים.‬
‫"הלב שלי הולם‬
‫"ירית בי קשות‬
‫"הבטת לכיווני לאט לאט‬
‫"הגוף שלך מסתחרר‬
‫"אני אוהבת את זה, וגם אותך‬
‫"יש בתוכי מכת חשמל‬
‫"נסה אותי…"‬
‫בשלב כלשהו היו לי‬ ‫הרבה מעריצים של גרסאות הכיסוי.‬
‫הם הלכו אחריי לכל בר שבו שרתי.‬
‫אני זוכרת שהם אמרו, "מתי תוציאי אלבום?"‬
‫בשבוע הבא נתחיל לעבוד‬ ‫על האלבום של מון לאפרטה.‬
‫אני מאושרת. אני ממש לחוצה!‬
‫לדעתי הוא יהיה מדהים.‬
‫לאלבום הראשון שלי קוראים "דסצ'אבל".‬
‫הוא יצא בשנת 2011.‬
‫אבל כש"טורנאסול" יצא,‬
‫יותר אנשים החלו לעקוב אחר המוזיקה שלי,‬
‫ואז הגיעה תקופה שבה, במקומות רבים,‬
‫שרתי את השירים שלי.‬
‫היו הרבה מקומות שיכולנו להופיע בהם,‬
‫והופענו הרבה בפארקים, ניגנו ברחובות,‬
‫והם היו באים איתנו ועוזרים לנו.‬
‫אבל באותה תקופה הייתה‬ ‫סצנה גדולה של מוזיקת אינדי.‬
‫"הסתתרתי‬
‫"אספתי את עצמי, אבל איני יכולה עוד…"‬
‫אני זוכרת היטב‬
‫שבמהלך אותה תקופה של "טורנאסול"…‬
‫התחלתי להרגיש שאני…‬
‫מסוגלת.‬
‫וגם התחלתי למצוא את עצמי,‬
‫להקשיב לעצמי. להקשיב לקול שלי‬ ‫ולמצוא אותו, אתם יודעים?‬
‫התפתחתי גם בכתיבה שלי.‬ ‫והאמנתי בעצמי. זה חשוב מאוד.‬
‫כן, זו הייתה תקופה נהדרת, כזה…‬
‫המחתרת המקסיקנית. הכול היה אלטרנטיבי מאוד.‬
‫הלו?‬ ‫-הלו?‬
‫דניאלה?‬ ‫-לא, זאת מון.‬
‫תגידי לי את האמת. בואי נדבר בכנות.‬
‫מישהו יבוא, או לא? הם כבר בדרך?‬
‫מה קורה?‬ ‫-הם כבר בדרך.‬
‫תני לי את המספר שלהם, בבקשה.‬ ‫-אין בעיה, אני אשלח לך אותו.‬
‫אני מחכה לעזרה, כי יש לנו המון בעיות.‬
‫הניטים הפוכים, המון דברים עשויים לא נכון…‬
‫הרכבתם לי את הניטים הפוך.‬
‫הם יהיו שם בקרוב.‬
‫תגיד לי את האמת. הם באים, או לא?‬
‫אחרת אני אמצא פתרון בעצמי.‬ ‫-לא, הם באים.‬
‫הכפתורים מחוברים לא נכון,‬ ‫וגם החגורה, וגם הניטים.‬
‫החגורה של השמלה‬ ‫האדומה נופלת, אז אנחנו צריכים…‬
‫אהוב שלי, תינוק שלי. בוא הנה, ילד יקר שלי.‬
‫טוב, תגידי לי מה יש לנו.‬
‫חגורה שחורה מרופדת, סרט אדום דק,‬ ‫ניטים, עניבה שחורה וכפתורים.‬
‫זה הכול.‬ ‫-כן?‬
‫אני אבדוק אם הם באים. אני אטפל בזה.‬
‫נכון, אהוב שלי? נעים לישון עד תשע וחצי.‬
‫הוא ידע. הוא אמר,‬ ‫"את חייבת לשיר היום, אימא".‬
‫ילד קטן ויפה שלי.‬
‫הבן שלי משמח אותי כל כך.‬
‫איך את?‬ ‫-בסדר גמור. ואת?‬
‫בסדר.‬ ‫-מה קורה היום?‬
‫הכול פשוט ממש מלחיץ.‬ ‫-אני מתארת לי.‬
‫אף פעם לא נאלצתי‬ ‫להתרוצץ כל כך הרבה בשביל הופעה.‬
‫כן, ראיתי.‬
‫הסלולרי שלי? מישהו יודע איפה הוא?‬ ‫-הנה הוא.‬
‫תודה.‬ ‫-צריך ללחלח את השפתיים שלך.‬
‫כשתהיה לנו הזדמנות…‬
‫הנה. זהו זה.‬
‫כלל מספר שתיים.‬ ‫-אסור לומר שום דבר.‬
‫הצוות לא מדבר.‬
‫כלל מספר אחת הוא שאני תמיד צודקת‬ ‫ושכולם עושים מה שאומרים להם.‬
‫חבר שלי.‬ ‫-כן?‬
‫מהי השעה שהיא אמרה?‬ ‫-היא עדיין לא אמרה.‬
‫בסדר.‬
‫נעשה את המעגל?‬ ‫-כן.‬
‫יש צבע אחר? קצת יותר…‬
‫אנחנו עולים בעוד ארבע.‬
‫אני באה.‬ ‫-אתם עולים בעוד ארבע דקות.‬
‫להתראות, אמיליטה.‬
‫להתראות, איש קטן שלי. אני אוהבת אותך.‬
‫תשמרי על עצמך, אימא.‬ ‫-טוב. אני מוכנה.‬
‫את מוכנה? בואי נזוז.‬
‫איזה חתיך! אתם נראים נהדר. אהבתי.‬
‫טוב, להקה.‬
‫זאת ההופעה הראשונה שלי כאם.‬
‫לכן היא הולכת להיות ממש יפהפייה ומיוחדת.‬
‫הצטרפת למועדון. יהיה לנו כיף.‬
‫בדיוק! בואו נעשה חיים!‬
‫נשקיע את כל מאודנו! אחרת, מה הטעם?‬
‫"אמרתי להתראות‬
‫"אבל שיקרתי לך, כי לא רציתי ללכת‬
‫"הסתתרתי‬
‫"אספתי את עצמי, אבל איני יכולה עוד‬
‫"רציתי למחוק אותך, לשכוח אותך‬
‫"אבל איני מפסיקה לזכור אותך…"‬
‫ידיים באוויר!‬
‫טוב, "חלק ראשון". אני אוהבת את האלבום הזה.‬
‫אני זוכרת‬
‫שעמדתי להתחיל להקליט‬ ‫אלבום חדש עם ססאר, שהיה בן הזוג שלי.‬
‫ססאר היה חשוב לי מאוד.‬
‫הוא תמיד יהיה חלק חשוב מאוד בחיי.‬
‫מון, הייתי מנגן את זה במצלתיים.‬ ‫-נעשה את זה ככה, אם אתה רוצה.‬
‫זה מה שאמרתי.‬ ‫-אני אומר סולו מצלתיים.‬
‫במצלתיים, אבל על הקצה.‬
‫ולפתע נודע לי על…‬
‫על טעות, על בגידה טיפשית,‬
‫ואני…‬
‫הייתי על הפנים.‬
‫הרגשתי את הדחייה‬
‫שממנה נמלטתי,‬
‫ו…‬
‫נכנסתי ממש לדיכאון, או שלמעשה,‬
‫הבנתי שהייתי בדיכאון במשך שנים רבות.‬
‫"כבר הכנתי את האקדח‬
‫"ירייה בראש…"‬
‫הפסקתי לעבוד.‬
‫לא היה לי כסף. הייתי…‬
‫במצב ממש קשה. עישנתי, כלומר…‬
‫אני חושבת שבטח היה ממש מדכא לראות אותי.‬
‫לא רחוצה.‬
‫עם מאפרות מלאות בבדלים וגם…‬
‫בקבוקים. הבית שלי היה אזור אסון.‬
‫בכיתי,‬
‫השתוללתי, השלכתי את עצמי‬ ‫על הרצפה, שתיתי, צרחתי…‬
‫זה היה אסון.‬
‫ו…‬
‫הפכתי לאדם נורא, אפל,‬
‫מלוכלך וקשה.‬
‫ולא יכולתי לישון.‬ ‫היו לי נדודי שינה. בכיתי במשך כל היום.‬
‫אז כדי לישון…‬
‫שתיתי יין,‬
‫ומבלי להרגיש, התחלתי לשתות עוד.‬
‫כוס אחר כוס, עד שמבלי שקלטתי זאת,‬
‫הפכתי לאלכוהוליסטית.‬
‫והרגשתי שאז,‬
‫בפעם הראשונה, הפסקתי להיאבק‬
‫ולנסות להיות אהובה‬ ‫ומדהימה וחזקה ומופלאה.‬
‫במקום זאת נתתי לעצמי רשות‬
‫לסבול, אני חושבת, בפעם הראשונה, כזה…‬
‫או לבכות בפעם הראשונה.‬
‫נראה לי שלא עשיתי זאת קודם מעולם.‬
‫וברגע מסוים התחלתי‬
‫לחפש מדי יום ב"גוגל"‬
‫דרכים להתאבד…‬
‫ללא כאב.‬
‫אפילו ערבבתי כדורים ב…‬
‫ואז הגיע לילה שבו…‬
‫אני לא זוכרת. באמת. הייתי כל כך שיכורה.‬
‫חתכתי את עצמי. רציתי להרוג את עצמי. כן?‬
‫אני פשוט לא זוכרת.‬
‫הייתי על הפנים.‬
‫ממש…‬
‫במצב גרוע.‬
‫"כפוי טובה…"‬
‫חברה שלי אמרה לי, "יהיה לך ממש קשה,‬
‫"אבל יגיע יום שבו תתעוררי…‬
‫"והדבר הראשון שתחשבי עליו‬
‫"לא יהיה ססאר או מה שעובר עלייך.‬
‫"את תחשבי על משהו אחר,‬ ‫וזה לא יהיה משהו קטסטרופלי.‬
‫"תחזיקי מעמד עד לאותו יום."‬
‫ואני זוכרת שיום אחד‬ ‫התעוררתי והסתכלתי על התקרה,‬
‫וראיתי שיש עליה כתם לחות ענק.‬
‫חשבתי שאצטרך לתקן אותו. ואז הרגשתי…‬
‫תקווה, כי הייתי מודאגת‬
‫מכך שאצטרך לתקן את הכתם.‬
‫זה אומר שרציתי שהמצב ישתפר.‬
‫היו לי המון שירים,‬ ‫והתחלתי להקליט אותם בבית שלי.‬
‫ניגנתי בגיטרה, ובגיטרת בס,‬
‫והחברים שלי עזרו לי.‬ ‫אמרתי להם, "תקליטו", והם עשו זאת.‬
‫ואמרתי, "לא חשוב, אני אקליט עם מה שיש לי".‬
‫ניתקו לי את החשמל,‬
‫כי לא שילמתי‬ ‫את חשבון החשמל, מאחר שלא עבדתי.‬
‫אני זוכרת שיום אחד התעצבנתי,‬
‫לקחתי כבל מאריך,‬ ‫חיברתי את כל הכבלים המאריכים שהיו לי,‬
‫הלכתי למגרש החנייה, חיברתי אותם,‬
‫ומתחתי את הכבל המאריך עד לדלת הבית שלי.‬
‫וליד הדלת הנחתי את המחשב שלי ומנורה.‬
‫ככה יצרתי את האלבום.‬
‫ו…‬
‫זה ריפא אותי.‬
‫ההשקה הייתה כזה, "אני אפיץ אותו".‬
‫לחיצת כפתור ו…‬
‫האינטרנט, נכון? הוא מוכן. הוא הופץ.‬
‫הפצה עצמאית.‬
‫מון לאפרטה עם "טו פאלטה דה קרר".‬ ‫הישארו עימנו, ב"לוס 40".‬
‫אנחנו ברדיו, מותק!‬
‫"היום חזרתי‬
‫"לישון במיטה שלנו וזה עדיין אותו דבר‬
‫"האוויר והחתולים שלנו‬
‫"שום דבר לא ישתנה, קשה לשכוח אותך…"‬
‫והתחיל ללכת לי ממש טוב…‬
‫אבל זה לא היה הגיוני. כולם רצו‬ ‫להאזין לשירים. אז חשבתי, "מה?"‬
‫והבנתי שבשירים, וגם במוזיקה, יש קסם.‬
‫אני לא מכרתי את האלבום הזה.‬
‫לא קידמתי אותו,‬
‫לא סיפרתי את הסיפור שלי.‬ ‫איש לא ידע מה קרה.‬
‫זה לא היה כזה,‬ ‫"בחורה מסכנה". לא ריחמו עליי.‬
‫זה היה לא ייאמן. זה היה סרט.‬
‫ובסוף הסרט…‬
‫ניצחתי.‬
‫יצרתי את האלבום הזה‬ ‫בבית שלי, כמעט בלי כסף,‬
‫וזאת הייתה הצלחה.‬
‫קיבלתי המון הצעות‬ ‫וכעת הייתי צריכה להחליט לאיזו מהן להסכים.‬
‫זו הייתה הרגשה מדהימה.‬
‫"ותגיד לי למה‬
‫"לא‬
‫"איך זה‬
‫"שהפסקת לאהוב אותי?‬
‫"אני עדיין מסוגלת לסבול‬
‫"את חוסר האהבה המוחלט שלך‬
‫"לפני חודש‬
‫"נהגתי להקשיב לך, להיות השותפה שלך‬
‫"חשבתי שלא יהיה אף אחד חוץ ממך‬
‫"הייתי החברה שלך, בת הלוויה שלך‬
‫"כעת אישן‬
‫"שינה עמוקה כדי לשכוח‬
‫"אני רוצה למות כדי לא לחשוב‬
‫"אני מתכסה כדי להקל על המרירות הזאת‬
‫"בוא‬
‫"וספר לי את האמת‬
‫"רחם עליי‬
‫"ותגיד לי למה‬
‫"איך קרה‬
‫"שהפסקת לאהוב אותי?‬
‫"אני עדיין מסוגלת לסבול‬
‫"את חוסר האהבה המוחלט שלך‬
‫"בוא‬
‫"וספר לי את האמת‬
‫"רחם עליי‬
‫"ותגיד לי למה‬
‫"למה הפסקת לאהוב אותי?‬
‫"אני עדיין מסוגלת לסבול‬
‫"את חוסר האהבה המוחלט שלך"‬
‫חואל?‬
‫צוות. כיבוי אורות, בבקשה.‬
‫עוד אחד!‬
‫הסתכלת?‬
‫ראית?‬ ‫-כן, ראיתי!‬
‫צוות…‬
‫סיימנו את סיבוב ההופעות. היה…‬
‫היה תענוג לעשות אותו איתכם.‬ ‫אני אוהבת אתכם כל כך.‬
‫אנחנו אוהבים אותך, מון. תודה על הכול.‬
‫תודה!‬
‫תודה, נבלות.‬
‫אני מרגישה כמו שאני נראית.‬
‫- מון לאפרטה -‬
‫כל כך טוב לראות אותך מאושרת.‬
‫כמובן שהייתה לי נוירוזה.‬ ‫רציתי שהכול יצליח,‬
‫רציתי שהכול יהיה מושלם.‬
‫רציתי לחזור אחרי הלידה ולהראות שאני יכולה‬
‫לעשות את זה שוב, ושאני יכולה…‬
‫לגלות את עצמי מחדש ולהיות האמנית שוב.‬
‫אבל בסוף הבנתי שאני שונה‬ ‫מכפי שהייתי לפני שילדתי את התינוק.‬
‫אני הרבה יותר מחוברת ל…‬
‫לרגשות שלי.‬
‫אני הרבה יותר ערה,‬
‫מודעת, אפשר לומר,‬
‫לכל צעד שאני עושה.‬
‫"לא‬
‫"אין שום דבר טוב יותר‬
‫"מאשר לנסות‬
‫"נשיקה ראשונה‬
‫"ויותר ממך…"‬
‫ו…‬
‫כל כך יפה שכיום אני אישה אחרת‬
‫ובעוד עשר שנים אהיה אישה אחרת.‬
‫וזה בסדר.‬
‫אני במקום של שלמות.‬
‫שום דבר אינו חשוב באותה מידה.‬ ‫למדתי גם את זה, לקחת את החיים…‬
‫בקלילות רבה יותר.‬
‫אני מביטה לאחור ואומרת,‬
‫"האם הייתי עושה את המסע הזה שוב?‬
‫"עם כל המאמץ שעשיתי כדי להצליח?"‬
‫וכיום אני חושבת שלא הייתי עושה את זה שוב.‬
‫אבל עשיתי את זה,‬ ‫כי הייתי זקוקה מאוד לכך שיקבלו אותי.‬
‫הייתי נואשת לאהבתם של אנשים.‬
‫אבל אני כבר לא נואשת,‬ ‫כי יש לי אנשים שאני יודעת שאוהבים אותי‬
‫כפי שאני.‬
‫וקודם לא היו לי, אז…‬
‫תמיד חיפשתי נואשות‬ ‫את תשומת הלב והאהבה האלו.‬
‫רציתי להפוך למישהי‬ ‫חשובה בחייו של מישהו, כן?‬
‫בחייו של מישהו אחר.‬
‫תרגום כתוביות: עמוס דיאמנט‬