Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Noi, oamenii, ne dorim un singur lucru, să fim iubiți.
Facem…
Omenirea clădește lucruri mărețe,
călătorim pe Lună, creăm poezie, știință.
Și tot ce realizăm noi e ca să ne iubească cineva.
Toți ne dorim… asta. Să fim iubiți.
Groaznic!
Pentru poster.
Dragi colegi, fiți gata.
- Succes! - Mulțumesc!
Baftă!
Mereu m-am simțit…
singură, insuficient de bună.
Când mergeam la școală, cântam un cântec
și toți, toată clasa și profesoara, erau atenți la mine și mă aplaudau.
Mă iubeau, toți voiau să fim prieteni.
Dacă însoțesc cântecul cu gesturi,
sunt…
bufonul, clovnul lor.
Dar mă iubeau și mă observau mai mult.
E primul meu Latin Grammy.
Apoi ajungeam acasă
și era cu totul altceva, eram invizibilă.
Nu contam.
Așa că
toată viața m-am străduit să dovedesc că sunt destul de bună
și m-am obișnuit să fac lucruri remarcabile
ca să fiu iubită, ca oamenii să mă iubească.
Iubirea mea era sinceră
Te-am iubit cu adevărat
În ciuda tăcerii tale
Te-am iubit mai mult
Un sărut în metrou
A fost, deodată, așa de violent
Uneori, așa de frenetic
Sunt disperată…
Pe 10 a fost ziua lui Joelito. Am stat în piscină, am făcut grătar.
Era târziu, se întuneca și tot în piscină eram.
Delicios!
Am făcut pizza, chifle și am stat…
Ce plăcut!
- Arăt bine? - Da.
- Uite.
VEI FI CEA MAI FRUMOASĂ FLOARE 2021
Ca să vă spun povestea asta, trebuie să povestesc tot.
Locuiam toți cu bunica.
Părinții mei,
eu, sora mea,
unchiul meu și familia lui,
locuiam toți aici.
Bunica mea era cântăreață și compozitoare.
Compunea bolerouri.
Și-mi spunea că, pe vremea ei, o numeau „regina boleroului” .
Ea m-a învățat să cânt și punea muzică. Cântam amândouă din gură, ea, la chitară.
Mă învăța să…
să dau spectacole pe scenă, să stau dreaptă,
lucruri de genul ăsta.
De exemplu, eu voiam să fiu compozitoare.
Ea m-a inspirat, fiindcă își compunea cântecele.
Faptul că își compunea cântecele a contat pentru mine,
fiindcă nu toate femeile își compuneau cântecele.
Femeile, mai ales la vremea aia,
mai degrabă aveau rolul de interprete.
Dar bunica mea își compunea cântecele.
Așa că voiam să fac și eu la fel.
Îmi place să-i aduc flori bunicii.
Ei îi plăcea. De fapt, mereu venea la cimitir
și le aducea flori mamei și soțului ei,
și eu veneam mereu cu ea.
„Să nu te măriți. Fără bărbați! Bărbații sunt răi.
Iubirea nu există. Caută-ți unul cu bani.”
Bunica și sfaturile ei! Era haioasă.
Bunica îmi spunea mereu
că trebuie să… plec din cartierul ăsta.
Pentru ea, ăsta era cel mai bun lucru care mi se putea întâmpla în viață.
Cred că avea legătură
cu suferința și violența care existau
inclusiv în familia noastră.
Apoi ne-am mutat, am mers puțin mai jos, în Gómez Carreño.
A fost primul apartament al părinților mei ca soț și soție.
Clădirea îi aparținea guvernului.
Simțeam că-s fericiți,
pentru că aveau căsuța lor, își întemeiau familia lor.
Îmi aduc bine aminte când au cumpărat un radiocasetofon.
Când a sosit, l-am desfăcut și mirosea a plastic, a nou.
Am stins luminile
și au dat radioul tare să asculte muzică.
Stăteam toți patru așezați
și se vedea doar beculețul roșu de la aparatul de radio.
Și stăteam toți patru așezați
și doar ascultam muzică la aparatul cel nou.
E o amintire frumoasă.
Ce-ai acolo?
Haine de bebeluși.
O să ai un copil?
- Felicitări! - Mersi mult!
- Și eu. - Știu. E același copil.
Sub pat dănțuiesc
păianjenii…
Haide!
Miroase a rahat.
Trebuie să duc gunoiul.
Bună!
Azi începe turneul.
Sunt însărcinată în trei luni.
Mă simt…
uriașă.
Niciodată nu m-am mai simțit așa de enormă.
Și sunt foarte bucuroasă.
O să urc în autobuz.
Sunt la Los Angeles și mergem la Seattle.
Așa că… asta e.
Ăsta e concertul meu cu numărul 20…
Nu. Al câtelea concert e?
Cred că al 17-lea. Al 18-lea?
În fine, mai am zece.
Nu mă sâcâi
Mă simt bine.
Mă simt din nou plină de viață, deoarece cânt.
Dar e altceva să fac ambele lucruri când sunt însărcinată.
Îmi doream mult să rămân însărcinată.
Am făcut fertilizare in vitro
și am reușit din a doua încercare.
Eram dispuși să încercăm și a treia oară, deși e solicitant emoțional.
Și cred că îmi voi face în continuare treburile cu copilul.
Voi face totul la fel.
Nu vreau să-l las în pătuț.
Indiferent ce zice lumea, o să stau cu el tot timpul.
…păsările colibri zboară
Floarea-soarelui scânteiază
Și semințele se cern din cer
Te-am așteptat atâta timp!
Voi avea grijă de tine…
Intuiția îmi spune că acum o să fiu foarte creativă.
Adică am muncit toată noaptea,
și a doua zi, când m-am trezit, eram ca nouă.
Să fac o noapte albă
ca să am grijă de copilul pe care mi l-am dorit atât de mult
cred că va fi… frumos.
Păr de orhidee…
Mă îngrozea zidul ăsta în copilărie, fiindcă mama m-a traumatizat.
Mi-a povestit că un copil a venit pe aici în fugă,
s-a izbit de zid și a murit.
Mama cu metodele ei, ca să nu alerg.
Așa am fost eu crescută.
În clădirea aia, dinspre care am venit,
acolo m-am sărutat prima oară cu limba.
Cu limba.
Aici stăteam și compuneam cântece. Acolo, toată după-amiaza.
Mă străduiam să fiu compozitoare.
Îmi amintesc că încercam să fac din orice un cântec.
Din orice situație. Dacă îmi plăcea cineva sau…
nu știu, orice, încercam să fac din asta un cântec.
Pe vremea aia nu exista internet,
iar eu aveam un caiet în care scriam toate cuvintele care rimau.
Când aveam nevoie, când eram în pană de idei,
ziceam: „Am nevoie de o rimă la asta”, și atunci… apărea rima.
Ai mei s-au despărțit când aveam șapte ani.
A avut loc o ruptură. Tata a plecat.
Și mama avea mari probleme financiare, s-a îmbolnăvit.
Își vedea de treabă, cred, încerca să-și trăiască… viața.
Ce copac frumos!
Mergeam zilnic pe deal să culegem niște flori albe, uscate.
Culegeam o grămadă de flori.
Mama le picta, făceam buchețele și le vindeam.
Mă distram cu sora mea.
Pentru noi era o joacă să mergem la cules pe deal,
dar, în final, din asta câștigam bani.
Țin minte că odată am găsit 5.000 de pesos pe jos
și am pus piciorul așa.
Îmi bubuia inima în piept.
Și am păstrat cei 5.000 de pesos. I-am luat.
Povestea cu tata…
S-au despărțit și a început cearta, cu cine să rămânem noi.
Îmi aduc aminte că mă simțeam ca o monedă de schimb.
Se certau cine să rămână,
dar eu nu simțeam că voiau cu adevărat să ne păstreze.
Era o luptă între ei.
Când a pierdut tutela asupra fiicelor,
a plecat, a decis să plece și a dispărut definitiv.
A dispărut și fizic, și financiar.
Mama l-a căutat neîncetat pe tata.
Ne trimitea afară și spunea:
„Bateți la ușa aia, acolo stă tăticul.”
Băteam și ne spuneau: „Nu stă aici”, astfel de lucruri.
L-am căutat cu anii.
Pentru mine era obositor, de fapt. Mă duceam iar acolo, ciocăneam, mergeam.
Era cald, mi-era foame și trebuia să-l caut pe tata.
Și eu nu voiam să-l caut.
Până când, într-o zi,
deja stăteam cu bunica, aveam 17 sau 18 ani… Aveam 17 ani.
Și l-am sunat…
și… mi-a închis.
Am sunat iar, mi-a închis din nou,
până când i-am zis că nu vreau nimic de la el.
„Nu vreau bani,
vreau doar să te cunosc.”
Și mi-a închis.
Sus! Sunteți pregătiți?
Cândva mă însoțeam cu umbrele
Și așteptam
Te așteptam pe tine
Uneori mă jucam cu valurile
Și le întrebam:
„Unde s-a dus?”
Și-n timp ce genele-mi dansau
Păianjenii pe mine urcau
Soarele cu degetul mic îl acopeream
Iar inima în piept mi se-neca
Cum e? Sus!
Ca o primăvară frântă
Sunt sfâșiată pe jumătate
Până azi mă încearcă singurătatea
Caut printre mii
Caut printre oameni
Caut printre bărbați
Printre atâția bărbați!
Umanitatea ta, paternitatea ta
- Cânți bine. Ce tare! - Mersi!
Cu asta ar trebui să mă ocup.
Suntem în Vegas.
Îmi amintești de cineva
După felul tău de a dansa
Privirea ta are ceva
Simt că totul mă pârjolește
M-am gândit la tine toată după-amiaza
Te văd oriunde merg
Vreau să-ți sărut buzele
Vreau doar să te ating…
Așteaptă până la 20:30. Îți spun atunci.
Știți ceva? Sunteți gata?
- Gata. - Juan Carlos, motor! Sunet.
- Bine. Filmăm. - Perfect! Trei, doi, unu!
Mon Laferte.
Ai unele din cele mai multe nominalizări la Latin Grammy.
Am fost nominalizată la cântec regional mexican.
Nici nu-mi pune întrebări.
- Direct ștampila. - Exact!
„Ce mai vreți? Vă reprezint.”
Nancy, în legătură cu spectacolul din Chile…
cred că ar fi bine să mergem acolo în vară.
Fiindcă, dacă vreți să vin…
e mai bine să fie vara.
Dar o să vreau confirmarea, data exactă,
ca să mi-o rezerv.
Ce palpitant!
Simt…
- Simt primele lovituri. - Se mișcă?
Sunt emoționată.
E prima oară.
Am emoții.
Acum port cu un număr mai mare.
- Serios? - Da, de la retenția de apă.
Am picioarele… Mă simt ca o empanada.
Bună!
Chiar n-au înțeles că asta e Moulin Rouge, nu mariachi?
- Nu știu. Înțeleg… - Asta e Moulin Rouge.
- Categoric. - Și din start am respins ideea.
Nu vreau Moulin Rouge, vreau mariachi.
Explică-mi și mie designul ăsta.
- Trebuie să-l schimbăm. - Sigur.
- Au dat chix. - Așa se pare.
- Și? - Remediază acum.
Au chemat echipa de conținut creativ ca să rezolve problema.
Cinci, patru, trei…
Apoi mama și-a luat un iubit.
Un alcoolic.
Violent.
A locuit cu noi șapte ani.
Aveam mari probleme financiare. Mari.
Nu aveam un mediu familial.
E, de asemenea, important
să înțelegem că sărăcia atrage după sine multe probleme.
Cred că mama încerca să supraviețuiască de la o zi la alta,
să nu se simtă așa de rău și să aibă de mâncare,
să găsească modalități de a face rost de bani.
Și a început o relație toxică, violentă,
din care nu putea ieși.
Când ești copilă și săracă,
nu cred că ai mult timp să meditezi.
Te copleșește viața de zi cu zi. Se încheie o zi, hai să vedem ce urmează!
A fost greu.
El abuza și de mine. Se întâmplau multe lucruri.
Nu i-am spus mamei.
Nu înțelegea ce se întâmplă.
Nu înțelegea.
Da, asta era.
N-am vorbit mult despre asta în viața mea.
A fost o perioadă în care o respingeam pe mama.
Nici măcar fizic nu mă puteam apropia de ea.
Era multă suferință, multă furie.
Ce frumoasă ești acolo, în bucătărie!
Puțin mai înceată, cu mâinile depărtate
Când m-ai îmbrățișat
Am redevenit fetița ta
Și acum, în brațele tale Fac din amărăciune o cauză pierdută
Uneori țipai
Uneori loveai
Dar tu, mămico
Erai așa de singură!
Și ai știut să-mi dai
Ceea ce nu aveai
Te-am văzut plângând Fiindcă nu aveai pâine să ne ții în viață
Și acum că sunt aici
Te-am văzut
Așa de plină de căință și de istovită De la crucea pe care ai purtat-o
Și în inima aceea rănită
Nu mă îndoiesc că mă iubeai
Te-am văzut
„Te vi.”
Cântecul ăsta e foarte important pentru mine.
Când i l-am arătat mamei, mi-a zis
să nu i-l arăt nimănui,
fiindcă așa aflau toți că mă bătea când eram mică.
Nu voia să știe nimeni,
fiindcă îi era rușine.
…și-mi cântai…
Deodată, mi s-a întâmplat,
și încă mi se întâmplă, să mă simt prizonieră.
Și au fost câteva dăți
în care am avut atacuri de panică, nu puteam respira.
Fiindcă să fii mamă presupune o mare responsabilitate.
Acum am o relație mai apropiată cu mama.
Sunt foarte apropiată de familia mea, dar nu e genul de apropiere
care ne face să vorbim zilnic:
„Mamă, vreau să te văd.” Nu știu.
Am învățat să acceptăm distanța dintre noi.
Nimeni nu e perfect.
Mamele sunt femei imperfecte.
Sunt ființe umane.
Și, indiferent de situație, indiferent cum… m-a crescut,
sunt aici și îi mulțumesc.
Și aici am ajuns.
Iubirea mea
Sincer, nu mai e nimic
Ce aș putea face
Nu te vei schimba, nu mă vei convinge
Că acum
Totul va fi bine
Căci până când
Te vei mai gândi
Că te poți juca de-a cerutul Fără să dai nimic în schimb?
Căci acum
Nu te voi mai aștepta
Iubirea mea
Dacă nu vrei să vii înapoi
De ce te întorci să mă cauți încă o dată?
Nu-mi cere să-ți dăruiesc o ultimă noapte
Iubirea mea
Pare simplu pentru tine
Să pleci ca apoi să ceri
Să te iubesc
De parcă n-aș simți nimic
Nimic…
Singurul loc în care mă simt întreagă,
ca și când aș medita profund,
e pe scenă.
Atunci stabilesc o conexiune cu sentimentele mele,
o conexiune cu oamenii, simt și ei la fel
și sunt foarte sinceri.
Muzica live are o sinceritate brutală.
Iubirea mea
Dacă nu vrei să vii înapoi
De ce te întorci să mă cauți Încă o dată?
Nu-mi cere să-ți dăruiesc o ultimă noapte
Există un lucru irațional foarte frumos, din vechime, de la…
de la strămoșii noștri…
trăirea la intensitate maximă.
Și, sincer, eu uneori simt că…
că sunt întreagă în momentul acela.
Îmi place mult să mă dăruiesc total pe scenă.
Căci asta înseamnă să trăiești pe deplin clipa prezentă.
…să te iubesc
De parcă n-aș simți nimic
Nimic…
Am început să particip la festivaluri de la școală.
Și, după școală,
am mers să cânt la un club sportiv.
La clubul ăsta sportiv am cunoscut un escroc.
Într-o zi m-a sunat și mi-a spus: „Uite,
e nevoie de o cântăreață.
Du-te la preselecție.”
Aveam 13 ani.
Și m-au selectat.
Și zice:
„Acum îți plătesc 1.500 de pesos pe zi.”
1.500 de pesos chilieni.
Adică mai nimic.
Să analizăm situația.
Mâncam pâine veche zi de zi.
Așa că suma de 1.500 de pesos era mare pentru mine.
Dar îmi plăcea mult. Ieșeam în fiecare zi,
cunoșteam lume și cântam.
De atunci n-am încetat să cânt.
Intrasem la școala generală
și nu mă mai interesa cartea.
Cred că mama s-a simțit ușurată,
fiindcă ea trebuia să mă ducă și să-mi poarte de grijă.
Eu eram foarte dezordonată și rebelă,
începusem să mă droghez.
Și nu voiam, nu mai voiam să merg la școală.
Voiam doar să cânt, aveam postul ăsta,
așa că mă interesa altceva.
Nu. Școala nu-mi trezea interesul.
Și așa am început… să muncesc și nu am mai încetat niciodată.
LA 13 ANI, AM AVUT UN IUBIT DE 34 DE ANI.
INIȚIAL NU M-A INTERESAT,
DAR A INSISTAT ȘI L-AM LĂSAT SĂ MĂ SĂRUTE.
A DURAT CINCI ANI ȘI ÎN FINAL…
…ȘI A FOST VINA MEA.
Mi-am găsit postul ăsta de cântăreață
și acolo am cunoscut un tip mai mare.
Era cu 21 de ani mai mare.
SĂ AM SÂNI
S-a apropiat de mine, a văzut o fată singură
și mi-a zis că mă ajută el, că mă scapă el de probleme,
că Dumnezeu l-a scos în calea mea, că e salvatorul meu și mă va iubi.
Dar că trebuie să mă las de droguri, să renunț la vicii
ca să mă dăruiesc iubirii Domnului.
Și l-am crezut.
Eram o fetiță singură și pierdută.
Era un om needucat. Eu l-am învățat să scrie și să citească.
Și…
Relația mea sentimentală cu el a durat cinci ani.
Era însurat și avea copii.
Era ca Dumnezeu.
Îl respectam, dar mi-era și frică de el.
Făceam ce-mi spunea el.
Era artist stradal.
Clovn.
Mergeam cu el.
Uneori cântam, cântam acolo, pe stradă.
Am cântat în baruri, la circ,
am cântat în taverne,
la festivaluri, am călătorit prin toată țara.
În final, a devenit „impresarul” meu.
Îmi lua jumătate din câștiguri.
În familia mea, considerau că m-am lăsat de școală,
dar că muncesc și aduc bani în casă,
nu mă droghez, nu beau.
Așa că nu ziceau nimic.
Toată lumea știa ce se întâmplă, era un secret cunoscut de toți.
Pentru că el era „impresarul ” meu.
Așa că nu ziceau nimic.
Îmi amintesc că, în vremea aceea,
munceam pe stradă, petreceam mult timp acolo
și mă uitam pe jos, poate găseam o monedă.
Uneori găseam: „O monedă!”
Aveam mereu o grămadă de monede, miroseam a monede,
fiindcă oamenii făceau glume pe stradă,
iar noi luam monedele, le număram.
Sau uneori cântam, și monedele… Erau mereu multe monede.
Nu făceam nimic altceva, doar munceam.
Și făceam ce spunea el că trebuie să fac.
Lucrurile se întâmplau pur și simplu.
Țin minte că mă simțeam nefericită…
TÂRFĂ
…în anii aceia.
ȚI S-A ÎNTÂMPLAT ASTA FIINDCĂ EȘTI O TÂRFĂ.
Iubirea nu poate fi păcat
Spune un bărbat de patruzeci de ani
În timp ce freacă între picioare
O fată de treisprezece ani
Ea poartă rochii de prost-gust
Și visează să ajungă o cântăreață faimoasă
Dar abia dacă are ce mânca
„Dumnezeu te-a ales
De aceea suntem împreună
Eu te voi salva
Și te voi face vedetă”
Așa spune în timp ce o fute
Pe o alee, noaptea…
Mi-era foarte frică de el.
Mi-era teamă și să nu se sinucidă,
pentru că spunea că rostul lui pe lume e să aibă grijă de mine,
și, dacă nu mai suntem împreună, el nu mai are rost pe lume.
Dar că eu sunt liberă, pot să-l părăsesc când vreau.
Mă manipula așa de mult!
Nu se gândea la mine. Nu mă iubea.
Așa cred.
…zi de zi
Visurile ei se spulberă
Și nu mai crede în Dumnezeu…
Îmi amintesc de o călătorie în Antofagasta, în nord.
Cu el.
Una dintre ultimele călătorii cu el.
Am mers să muncim pe stradă.
Am cunoscut o fată care fusese iubita lui
când era și ea minoră.
Și am vorbit cu ea și…
și parcă mi-a deschis ochii,
am înțeles că ce mi se întâmplă e un abuz.
Atunci am înțeles, fiindcă înainte nu înțelegeam.
Eu credeam în continuare povestea aia cu Dumnezeu.
Și, când mi-am dat seama ce face,
că o mai făcuse cu multe minore…
Călătoria aia mi-a deschis ochii.
Și mi-am dorit din tot sufletul
să realizez ceva în viață ca să scap din situația aia,
în care eram cu un tip mai mare, într-o lume violentă.
Și așa am mers la castingul de la TV, animată de speranță.
Îmi amintesc că l-am anunțat pe tip.
În ziua aia, la autogară, i-am spus că n-o să ne mai vedem.
Niciodată nu îndrăznisem să-i spun ceva.
Mi-era o frică cumplită de el.
Atunci, când m-am despărțit de el, mi-era teamă să nu se sinucidă.
M-am gândit: „Se sinucide, dar…
nu-mi pasă.” Nu-mi mai păsa.
Și mi-a zis: „Bine.”
Și a plecat.
Și n-am mai știut nimic de el. A dispărut definitiv.
TÂRFE
E foarte ciudat.
N-am mai auzit niciodată nimic de el.
Eu, care…
mă temeam de ce se poate întâmpla.
Înțelegeți? Și nu s-a întâmplat nimic.
Am mers la Santiago și m-au selectat pentru emisiune.
Pentru mine era…
era ocazia vieții mele.
Trebuia să profit.
Vă pot spune că are 19 ani, nu are iubit și e din Viña del Mar.
Monserrat Bustamante cântă „La media vuelta”, de Luis Miguel.
MONTSERRAT BUSTAMANTE CÂNTĂREAȚĂ
O luam foarte în serios.
Pentru mine, era… totul.
Și… asta a fost salvarea mea. Mi-a schimbat viața.
Cine va cânta cu María José, Claudio?
Am invitat-o pe Monserrat Bustamante, o tânără cântăreață de 19 ani.
Cântă cu María José Quintanilla, de 12 ani.
Cântă „La media vuelta”, de Javier Solís.
Am zis că am un iubit de vârsta mea.
Puteam fi eu însămi.
Eram fericită, fiindcă făceam ce-mi plăcea
și întrezăream o speranță.
Da, eram foarte fericită.
Voiam să înving viața mai mult decât să câștig concursul.
Ca să câștig bani.
Precum cântăreața argentiniană
care a fost întrebată cine a învățat-o să cânte și ea a spus că foamea.
Am învățat să fac tot felul de caraghioslâcuri
și să fiu fermecătoare
de foame.
Dle Jaime Coloma, nota pentru Monserrat Bustamante?
- 5,8. - 5,8!
Alt lucru care a părut complicat, Monserrat,
și cred că ăsta e defectul tău uneori.
Interpretarea nu că e exagerată, dar nu pui emoție.
Deci e rău, e exagerat că pun suflet.
- Nu. - Eu dau totul pe scenă.
Dau totul, pun mult suflet.
Nu sunt mulțumită. Mereu mă depunctează. Nu pricep de ce. Eu mă văd și e bine.
E bine că ești autocritică, Monserrat.
Vei ajunge departe. Ține-o tot așa.
AZI, UN CÂNTĂREȚ VA PĂRĂSI EMISIUNEA
După ce am mers mai departe și a început să fie ceva mai bine,
am venit cu piesele mele și voiam să mă exprim,
fiindcă au zis că vor să fac un album cu producătorul muzical Jaime Román.
Nici măcar nu erau bune,
dar putea măcar să le asculte, însă nu a vrut.
Și a fost groaznic, mă hărțuia de câte ori mă vedea.
Cinci ani, cât a durat emisiunea.
A fost cel mai neplăcut lucru de la Rojo.
În naivitatea mea, m-am dus să vorbesc cu directorul de programe.
Le-am spus pentru prima oară că Jaime Román mă hărțuiește
și că vreau să plec.
Au zis că o să mă ajute,
că nu știau de povestea cu Jaime, că e groaznic și că nu-și imaginau.
M-am simțit ca o învingătoare. „Este!”
Și nu s-a întâmplat absolut nimic.
Nimic.
Cred că, într-un fel, toată viața am fugit de ceva
sau poate că am căutat ceva.
De când eram mică,
voiam să plec din casa mamei.
Și s-a întâmplat la fel, am vrut să plec din Chile,
să caut ceva, nu știu ce.
Nu știam dacă fug, caut ceva sau pe mine însămi.
Am văzut că mulți mergeau în Mexic
și mi-am zis că, dacă se duc toți, merg și eu, să văd cum e acolo.
Va fi nebunie!
Facem un film!
Este!
- Bună seara! - Bună seara!
Nu!
- Mi se vede corpul? - De la umeri în sus.
Și dacă fac așa?
Și așa?
- Ești pregătită pentru mâine? - Da, sunt pregătită.
- Dar tu? - Și eu.
Când am ajuns în Mexic, a fost…
libertatea supremă.
Era un oraș uriaș, cu 25.000.000 de locuitori, nu cunoșteam pe nimeni
și…
și mă simțeam liberă să fiu cine vreau eu.
Aici nu aveam trecut, familie, prieteni. Nu aveam nimic. Eram…
Puteam începe o viață așa cum voiam, de la zero și…
Și mi-am permis lucruri pe care nu mi le mai permisesem.
Să încep să trăiesc și să mă bucur de…
de tinerețea mea.
Am venit în Mexic la 23-24 de ani.
Nu știu, am început să trăiesc… liberă.
Da, sunt gata.
- Vrei să le trag? - Nu, dimpotrivă.
Deschid mai mult?
- Cum se stinge lumina? - O sting eu.
- Prefer asta. - Bine.
Înregistrare în curs.
Intră și Rafa.
Azi ai primul din cele trei concerte de la Metropólitan.
Astfel se încheie un an excelent pentru tine.
Vedem că a fost grozav.
Două albume diferite, câștigarea premiului Grammy.
Aș vrea să te întreb cum îți evaluezi anul.
Acum, în calitate de câștigătoare a unui Grammy.
- Da. - Pentru cel mai bun cantautor, cred.
Dar ai o nominalizare pentru cel mai bun album regional, dar la Grammy…
Nu la Latin Grammy, ci la cele mari.
E interesant de văzut cum a evoluat muzica ta,
de exemplu, albumul Seis,
inclus pe lista celor mai bune albume din anul 2021.
Dar îmi place că ai două spectacole cu casa închisă.
Mai e un al treilea care se anunță la fel.
Ești dintre cei mai ascultați artiști.
Ai 6,3 milioane de accesări în fiecare lună pe Spotify.
Cântecul tău cel mai ascultat
e „Tu falta de querer”, care are 241,6 milioane de accesări.
Sunt multe. Nu știam că am atâtea accesări.
Mă bucur mult.
Presupun că ai avut o sarcină ușoară,
fiindcă ai putut să faci turneul ăsta prin Statele Unite.
Nu știu când te vei opri ca să naști.
Ce ne poți spune despre asta, Mon?
N-am de gând să mă opresc, o să nasc pe scenă.
Îmi sună telefonul. Nu răspund.
Dani, îmi trebuie radioul.
- Poftim? - Radioul.
- Îl cer acum. - Îmi trebuie acum.
Îmi trebuie. E mai important decât orice altceva.
Bine.
Bună ziua, dle doctor. Îmi cer scuze că vă deranjez iar, dar am…
o alergie cumplită și n-am luat Loratadină.
Fiindcă ați zis…
că e mai bine să nu iau.
Și am un fel de…
mici… crize de astm.
Azi-noapte mi-era greu să respir.
De fapt, mi-e greu să dorm, fiindcă nu pot respira.
Și nu vreau să iau nimic care îi poate face rău copilului.
Spuneți-mi ce pot să fac.
Diseară am concert.
Am concert diseară, mâine și poimâine.
Și am gâtul foarte iritat și…
și nu pot să respir.
Am căile respiratorii strânse și parcă am vocea pițigăiată.
Mă termină alergia! Îmi vine să mă scarpin peste tot.
La ce ești alergică?
N-am o muncă de birou, n-am un program normal.
Asta mi-e munca, asta am făcut toată viața.
Corpul meu e obișnuit cu asta.
Dar trebuie să muncesc și doctorul îmi dă voie…
Mă duc la muncă.
Mi-a plăcut un interviu cu Lady Gaga.
Au întrebat-o dacă s-a gândit vreodată că va fi celebră.
A răspuns că mereu a fost celebră, dar că lumea nu știa.
- Tare! - Am văzut pe YouTube.
Vom stabili o conexiune cu muzica, cu sentimentele voastre.
Știu că e greu când facem mereu la fel,
dar sigur sunt cântece care înseamnă ceva pentru voi,
melodii care au ecouri în voi.
Și voi sunteți trupa mea, voi faceți tot spectacolul
și am nevoie de voi mai mult ca oricând, fiindcă am randamentul la jumătate.
Ba chiar mai mic.
Dăm tot, altfel ce rost are?
Sincer, s-a auzit foarte bine, ca de obicei.
- Ai cântat perfect. - Ba am cântat oribil, frate.
- Nu. - Sunt foarte exigentă cu mine.
Mi-a fost prea greu să cânt.
Nu puteam să respir. La al doilea cântec făceam…
N-am fost nici la 30% din randamentul obișnuit.
E prima oară.
- Am cântat oribil. - N-ai cântat oribil.
- Oribil. - Ai cântat bine, doar că…
Nu-mi place când mă mințiți.
- Erai foarte obosită. - Frate!
Dar s-a văzut că, deodată…
- Nu puteai să respiri. - …să respiri.
Adică… Da.
- Da, ca să te ajute. Așa. - Așa.
Asta ne-ar trebui, așa ceva.
- Pentru picioare. - La ultimele două piese.
Am început să cânt într-un bar din Veracruz.
E la șase ore cu autobuzul de Ciudad de México.
Coveruri.
Am început să trăiesc noaptea.
Am fost acolo un an. Cântam joia, vinerea și sâmbăta.
Duminica mă întorceam cu autobuzul acasă, în Ciudad de México,
pentru că acolo locuiam.
Stăteam acolo lunea, marțea și miercurea
și încercam să fac ceva cu muzica mea,
să cunosc oameni, să stabilesc legături sau să fac ceva.
Și în weekend mergeam în Veracruz.
Doi, trei, patru…
Anul următor, mi-am găsit de lucru într-un bar din capitală
și mulți ani am cântat doar în baruri.
Îmi bate inima ca nebuna
Mi-ai lovit-o tare
Și m-ai privit încet-încet
Corpul tău dă ture
Îmi plac, așa cum îmi placi și tu
O descărcare electrică înăuntru
Încearcă-mă…
La un moment dat, au început să le placă multora coverurile mele.
Veneau la toate barurile în care cântam.
Țin mine că întrebau când scot și eu un album.
Săptămâna viitoare ne apucăm de albumul lui Mon Laferte.
Sunt bucuroasă. Am emoții!
Cred că va fi incredibil.
Primul meu album e Desechable.
Era anul 2011.
Apoi, cu Tornasol,
au început și alții să-mi asculte muzica
și a urmat o etapă în care îmi cântam piesele în multe locuri.
Și puteam cânta în multe locuri,
cântam în parcuri, pe stradă,
și veneau cu noi și ne ajutau.
În momentul ăla, scena muzicii independente era dezvoltată.
M-am prefăcut, m-am stăpânit
Dar nu mai pot
Îmi amintesc foarte bine
de perioada cu Tornasol…
când am început să mă simt
capabilă.
Și am început să mă găsesc, să mă ascult,
să-mi găsesc glasul componistic și, lucru important, să am încredere.
Da, a fost o perioadă foarte frumoasă,
undergroundul mexican, era totul alternativ.
- Alo! - Alo!
- Daniela? - Nu, sunt Mon.
Zi-mi adevărul, fii sinceră.
Vine cineva sau nu? A plecat?
- Cum stăm? - A plecat.
- Dă-mi numărul persoanei, te rog. - Sigur, ți-l trimit.
Aștept să sosească respectivul, fiindcă avem o mulțime de probleme.
Unghiile sunt invers. Multe stau prost.
Mi-ai pus unghiile invers.
Trebuie să sosească.
Fii sincer, spune-mi dacă vine.
- Dacă nu, o rezolv eu singură. - Nu, vine.
Nasturii nu sunt cum trebuie, nici cureaua, nici unghiile.
Cureaua de la rochia roșie nu stă și ne trebuie…
Iubitul meu, copilașul meu! Vino, comoara mea.
Bun, spune-mi ce avem.
Curea neagră, fundă roșie, unghii, cravată neagră, nasturi.
- Așa. - Da?
Mă uit dacă vin. Mă ocup eu.
Nu-i așa, iubitul meu? Ce bine e să dormi până la 09:30!
El știa. A zis: „Bun. Azi trebuie să cânți, mămico.”
Băiețelul meu frumos!
Fiul meu mă face așa de fericită!
- Ce faci? - Foarte bine. Tu?
- Bine. - Ce facem azi?
- A fost totul foarte stresant. - Îmi imaginez.
Niciodată n-am mai alergat atât pentru un concert.
Da, am văzut.
- Știe cineva unde e mobilul meu? - Aici.
- Mersi. - Hai să-ți hidratăm buzele!
Când avem ocazia…
Așa.
- Regula numărul doi. - Nu spuneți nimic.
Echipa nu vorbește.
Regula principală e că mereu am dreptate și toți vă supuneți.
- Prietene! - Da.
- La ce oră a zis? - Încă n-a zis.
Scuză-mă!
- Stăm în cerc? - Da.
Ai alt creion? Puțin mai…
Mergem în patru minute.
- Venim. - Plecați în patru minute.
Pa, Emilita!
Pa, micuțule! Te iubesc!
Succes!
- Succes, mămico! - Bine. Gata.
Gata? Haideți!
Ce frumos! Arăți super. Îmi place.
Bun, trupă!
E primul meu concert ca mămică.
Așa că va fi frumos și deosebit.
Bun-venit în club! Ne vom distra.
Așa! Hai să ne distrăm!
Dăm tot, altfel ce rost are?
Am spus adio
Dar te-am mințit, nu voiam să plec
M-am prefăcut, m-am stăpânit
Dar nu mai pot
Am vrut să te șterg, să te uit
Dar nu mi te scot din amintire
Sus! Haideți!
Ador albumul Vol. 1.
Îmi aduc aminte
că mă pregăteam să înregistrez un nou album cu partenerul meu, César.
César era foarte important.
Și va fi mereu foarte important în viața mea.
- Mon, l-aș cânta cu ride. - Dacă vrei, facem cu ride.
- Asta am spus. - Eu zic doar cu ride.
Cu ride, dar pe margine.
Și, deodată, am aflat de…
o greșeală, o infidelitate stupidă
și eu…
am fost distrusă.
Am simțit respingerea aia
de care fugisem
și…
și am fost deprimată
sau, mai degrabă, mi-am dat seama că sufăr de mulți ani de depresie.
Am arma pregătită
Un glonț în cap
Am încetat să mai muncesc.
Nu aveam niciun sfanț. Stăteam…
foarte prost.
Fumam…
Cred că era foarte deprimant să mă privești.
Nu mă mai spălam.
Aveam scrumierele pline de mucuri.
Sticle. În casa mea era dezastru.
Am plâns, am făcut o criză, m-am aruncat pe jos, am băut, am țipat.
A fost groaznic.
Și…
Și am devenit o ființă cumplită, întunecată, murdară, dificilă.
Nu puteam să dorm, sufeream de insomnie, și plângeam toată ziua.
Ca să dorm…
beam un păhărel
și, pe nesimțite, beam tot mai mult.
Pahar după pahar, fără să-mi dau seama, am devenit alcoolică.
Eu simt că atunci, pentru prima oară, am încetat să mai lupt
și să mai încerc să fiu iubită, incredibilă, tare, minunată.
În schimb mi-am permis
să sufăr, cred, pentru prima oară
sau să plâng pentru prima oară.
Cred că n-o mai făcusem niciodată.
Și a fost un moment în care am început să caut în fiecare zi în Google
cum să-mi iau viața
fără durere.
Și am început să iau pastile, să le amestec.
Iar într-o noapte, am ajuns…
Nu-mi amintesc, sincer, eram așa de beată!
M-am tăiat, am vrut să mă sinucid.
Nici nu-mi amintesc.
Eram terminată.
Adică…
groaznic.
Nerecunoscătorule…
O prietenă mi-a spus: „O să fie foarte rău,
dar într-o zi te vei trezi…
și prima oară nu te vei mai gândi la César și la ce ți se întâmplă, ci la altceva,
care nu va fi catastrofal.
În ziua aia, agață-te de asta.”
Țin minte că m-am trezit într-o zi, m-am uitat pe tavan
și am văzut o pată mare de apă.
M-am gândit că trebuie să fac ceva. Atunci am văzut… speranță,
fiindcă m-a preocupat că trebuie… să rezolv problema cu apa.
Așadar voiam să mă fac bine.
Aveam multe piese și am început să le înregistrez acasă.
Cântam la chitară, la bas.
M-au ajutat și prietenii.
Le spuneam să înregistreze.
Spuneam că nu contează, înregistrez cu ce am la îndemână.
Mi-a tăiat curentul.
Fiindcă nu plătisem factura, neavând de muncă.
Într-o zi, țin minte că eram supărată,
am luat un prelungitor, am înșirat toate prelungitoarele pe care le aveam,
m-am dus în parcare și am băgat în priză.
Prelungitorul ajungea până la ușa casei mele.
Am lipit de ușă computerul și o veioză și am început să lucrez la album.
Și… m-am vindecat.
Lansarea a fost așa: „Îl lansez.”
Apeși pe un buton și… Așa e internetul, nu? Gata. L-am lansat.
Lansare independentă.
…Mon Laferte cu „Tu falta de querer”. Rămâneți cu Los 40.
Suntem la radio, frate!
Azi, din nou
Am dormit în patul nostru Și e totul la fel
Aerul și pisicile noastre Nimic nu se va schimba
E greu să te uit…
Și a început să meargă bine…
Era ilogic. Toți voiau să asculte cântecele. „Poftim?”
Mi-am dat seama că muzica e magică.
Eu nu m-am dus să vând albumul,
nici să-l promovez,
nu mă destăinuisem, nimeni nu-mi știa povestea.
Nu era nici măcar de milă. „Biata fată!”
A fost incredibil, ca în filme.
Iar la sfârșitul filmului,
am câștigat.
Am făcut albumul pe nimic, acasă,
și are succes.
Am atâtea oferte și acum trebuie să aleg una.
Mă simțeam incredibil.
Și spune-mi de ce
Nu
De ce
Ai încetat să mă iubești?
Eu încă puteam suporta
Lipsa iubirii tale
Acum o lună
Te ascultam și eram complicea ta
Credeam că nu mai poate fi nimeni altul
Am fost prietena și camarada ta
Acum am să dorm
Foarte adânc ca să uit
Aș vrea să mor, să nu mă mai gândesc
Mă acopăr ca să scap de amărăciune
Vino
Și spune-mi adevărul
Ai milă
Și spune-mi de ce
De ce ai încetat să mă iubești?
Eu încă puteam suporta
Lipsa iubirii tale
Vino
Și spune-mi adevărul
Ai milă
Și spune-mi de ce
De ce ai încetat să mă iubești?
Eu încă puteam suporta
Lipsa iubirii tale
Joel!
Echipă, lumina, vă rog.
Bis!
Ai văzut?
- Ai văzut? - Da!
Echipă…
Am terminat turneul.
A fost…
A fost o plăcere să merg în turneu cu voi. Vă iubesc mult!
Te iubim, Mon! Mersi pentru tot!
Îți mulțumesc.
Mersi, scârbelor!
Mă simt așa cum arăt.
Mă bucur că ești mulțumită.
Aveam emoții, voiam să iasă totul bine,
voiam să fie totul perfect.
Voiam să mă întorc după sarcină
și să-mi demonstrez și mie
că pot s-o fac din nou
și să mă redescopăr, să redevin artistă.
În final, mi-am dat seama că nu sunt la fel, că am un copil.
Am o conexiune mai strânsă cu…
cu sentimentele mele.
Sunt mult mai trează, mai conștientă, să zic așa,
de fiecare pas pe care îl fac.
Nu
Nu e nimic mai frumos
Decât să încerci
Un prim sărut
Cu atât mai mult cu tine…
Și… e frumos că azi sunt altă femeie.
Iar peste zece ani, voi fi alta.
Și e bine.
Sunt o bucățică dintr-un întreg.
Nimic nu e așa de important.
Și am învățat și asta, să iau viața…nu chiar așa de în serios.
Privesc în urmă și mă întreb dacă aș lua-o de la capăt,
dacă aș face tot efortul ăsta ca să am succes.
Azi mă gândesc că n-aș lua-o de la capăt.
Dar am făcut-o pentru că voiam să mă simt acceptată.
Eram disperată să mă iubească oamenii.
Dar acum nu mai sunt, fiindcă știu că sunt oameni care mă iubesc
așa cum sunt eu.
Dar înainte nu era așa
și căutam prea mult, cu disperare, atenția și iubirea asta.
Voiam să fiu importantă în viața cuiva, în viața altcuiva.
Subtitrarea: Mariana Piroteală