Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Det enda människor vill är att bli älskade.
Mänskligheten bygger enorma byggnadsverk och vi färdas till månen,
och vi skapar poesi och vetenskap. Allt det gör vi för att bli älskade.
Alla vill vi bli älskade.
Så hemskt.
Där är affischen.
Alla på sina platser.
-Lycka till. -Tack.
Toi, toi, toi.
Jag har alltid känt mig ensam, som att jag inte räcker till.
När jag gick i skolan och jag sjöng en sång,
fick jag allas uppmärksamhet,
och hela klassen och läraren applåderade för mig.
De älskade mig och ville vara mina vänner.
Och om jag lade till handrörelser till sången
blev jag som deras narr, som deras clown.
De älskade mig mer, ju mer de såg mig.
Min första Latin Grammy.
Sen gick jag hem, och allt var tvärtom. Jag var osynlig.
Jag spelade ingen roll.
Så…
Jag har pressat mig hela mitt liv för att bevisa att jag räcker till,
och jag har också vant mig vid att göra exceptionella saker för att bli älskad.
Så att folk skulle älska mig.
JAG ÄLSKAR DIG, MON LAFERTE
Min kärlek var sann
Jag älskade dig verkligen
Trots din tystnad
Så älskade jag dig mer
En kyss på tunnelbanan
Blev plötsligt så våldsam
Ibland så frenetisk
Jag är desperat…
Joelito fyllde år den tionde. Vi var vid poolen hela dagen. Vi grillade.
Det blev mörkt och vi var kvar vid poolen.
Så gott.
Vi åt pizza och frallor och bara satt där…
Så trevligt.
-Ser jag bra ut? -Ja.
DU BLIR DEN VACKRASTE BLOMMAN
För att berätta min historia måste jag berätta allt.
Vi bodde hos min mormor.
Mina föräldrar, min syster och jag,
och min morbror och hans familj. Vi bodde alla här.
Min mormor var sångerska och kompositör. Hon skrev boleror.
Hon sa att hon kallades "Bolero-drottningen" på sin tid.
Hon lärde mig sjunga. Hon satte på musik och vi sjöng och hon spelade gitarr.
Hon lärde mig att uppträda på scen, att stå rakt. Allt sånt där.
Till exempel ville jag bli kompositör.
Det kom från henne, för hon skrev sina egna sånger.
Att hon skrev sina egna sånger var viktigt för mig,
för inte alla kvinnor skrev sina egna sånger.
Särskilt på den tiden sågs kvinnor mer som uttolkare av andras sånger.
Men min mormor skrev sina egna sånger. Så jag ville också göra det.
Jag gillar att ta med blommor till mormor.
Hon gillade det.
När hon gick till kyrkogården tog hon med blommor till sin mamma, sin man…
Jag följde alltid med henne.
"Gift dig inte. Säg nej till män. Män är onda."
"Kärlek finns inte. Leta efter nån som har pengar."
Min mormor och hennes råd. Hon var jätterolig.
Min mormor sa alltid åt mig att jag måste…
…ta mig bort från det här området.
För henne var det det bästa som skulle kunna hända mig.
Jag tror att jag behövde det också på grund av lidandet och våldet
som fanns i vår familj också.
Sen flyttade vi lite längre ner för kullen till Gómez Carreño.
Det var mina föräldrars första lägenhet som man och hustru.
Det var såna där statliga bostäder.
Det kändes som att de var lyckliga i sitt nya hem och med sin nya familj.
Jag minns att de köpte en kassettradio.
När den kom öppnade vi den och den luktade plast, den luktade nytt.
Vi släckte lamporna,
satte på radion högt och lyssnade på musik.
Vi satt tillsammans alla fyra,
och det enda man såg var den lilla röda lampan på radion.
Vi fyra bara satt där och lyssnade på musik på vår nya radio.
Ett vackert minne.
Vad är det?
Barnkläder.
Ska ni ha barn?
-Gratulerar. -Tack så mycket.
-Jag med. -Jag vet. Det är samma barn.
Under sängen
Dansar spindlarna sin dans
Kom nu.
Det luktar skit.
Jag måste ta ut soporna.
Hej.
Turnén börjar idag.
Jag är i tredje månaden. Jag känner mig…
…enorm.
Jag har aldrig känt mig så gigantisk.
Och det är jättespännande.
Jag ska hoppa på bussen.
Jag är i Los Angeles, och vi ska åka till Seattle.
Så…det var allt.
Den här konserten är nummer 20…
Nej. Vilken konsert är det här? Är det nummer 17? 18?
Hur som helst har jag tio kvar.
Jävlas inte med mig!
Det känns bra. Jag känner mig levande igen när jag får sjunga och allt.
Men det är väldigt annorlunda när man är gravid, att göra både och.
Jag har verkligen velat bli gravid.
Vi gjorde IVF, och vi lyckades andra försöket.
Vi var redo att göra ett tredje försök, trots att det var känslomässigt svårt.
Jag tror på att fortsätta göra saker med mitt barn.
Jag ska göra allt som förut.
Jag vill inte lämna honom i sängen.
Jag struntar i vad folk säger. Jag vill vara med honom hela tiden.
…och kolibrier flyger runt
Solrosorna glittrar
Och fröna regnar ner
Jag har väntat så länge på dig
Jag tar hand om dig…
Min intuition säger mig att jag kommer att bli väldigt kreativ.
Jag har vaknat och jobbat, och nästa dag har jag vaknat som om ingenting har hänt.
Att vakna tidigt eller inte kunna sova,
för att jag tar hand om det barn som jag har längt efter så mycket,
det tror jag kan bli…vackert.
Hår av orkidéer…
Jag var livrädd för den här väggen som barn, på grund av min mamma.
Hon berättade om ett barn som sprang här och som sprang in i väggen och dog.
Min mammas metod för att få mig att inte springa. Så lärde jag mig.
I det där huset, som vi kom från, där tungkysstes jag för första gången.
Med tungan.
Där brukade jag sitta och skriva låtar. Där. Hela eftermiddagarna.
Jag ville bli låtskrivare.
Jag minns att jag försökte göra låtar av allt.
Av alla situationer jag hamnade i, om jag gillade nån…
Jag vet inte. Jag försökte göra låtar av vad som helst.
Det fanns inget internet på den tiden,
så jag hade en anteckningsbok där jag skrev ner alla ord som rimmade.
Så när jag började få slut på idéer
och behövde ett ord som rimmade på ett annat ord…
Då fanns rimmet där.
Mina föräldrar separerade när jag var sju. Det var en vändpunkt. Min pappa flyttade.
Min mamma hade stora ekonomiska problem, och hon blev sjuk…
Jag tror att hon gjorde sin grej Hon försökte leva sitt eget liv.
Det trädet är så vackert.
Vi åkte till kullarna varje dag och plockade vita, torra blommor.
Vi plockade massvis med blommor.
Min mamma målade dem, och vi gjorde buketter som vi sålde.
Jag och min syster hade roligt. Det blev som en lek.
Att plocka saker på kullarna som sen kunde bli till en inkomst för oss.
En gång hittade jag fem tusenlappar på marken.
Jag satte foten på dem, och mitt hjärta bultade.
Jag behöll de fem tusenlapparna. Jag stal dem.
Saken med min pappa…
De separerade och började bråka om vem som skulle ha oss.
Jag minns att jag kände mig som en bricka i ett spel.
De bråkade om vem som skulle vara hos dem,
men det kändes inte som att nån av dem ville vara med oss.
Det handlade bara om dem.
När han förlorade vårdnaden om sina döttrar försvann han.
Han bestämde sig för att gå, att försvinna fullständigt.
Både fysiskt och ekonomiskt.
Min mamma letade alltid efter honom.
Hon skickade ut oss och sa: "Knacka på där. Det är där er pappa bor."
När vi knackade på bodde han inte där. Vi letade efter honom i flera år.
Det var jobbigt att behöva gå till olika ställen och knacka på.
Det var varmt, jag var hungrig, men jag behövde leta efter pappa. Jag ville inte.
Men sen en dag, när jag bodde hos min mormor…
Jag var 17 eller 18… Jag var 17. Jag ringde honom…
…och han lade på.
Jag försökte ringa igen och han lade på igen.
Till slut sa jag: "Pappa, jag vill inte ha nåt av dig."
"Jag vill inte ha några pengar. Jag vill bara lära känna dig."
Han lade på.
Kom igen! Är ni redo?
Jag brukade gå med skuggorna
Jag väntade
Jag väntade på dig
Ibland lekte jag med vågorna
Jag frågade dem:
"Var blev han av?"
Och medan mina ögonfransar dansade
Klättrade spindlarna på mig
Med mitt lillfinger skymde jag solen
Medan mitt hjärta drunknade
Vad säger ni? Kom igen!
Som en trasig vår
Är jag halv
Än idag känner jag mig ensam
Jag letar i tusental
Jag letar i människor
Jag letar i män
I så många män
Din mänsklighet, ditt faderskap
-Det låter fantastiskt. -Tack.
Jag borde jobba med det här.
Vi är i Las Vegas.
Du påminner mig om nån
Med sättet som du dansar
Vad är det med din blick?
Det känns som allt bränner mig
Jag tänkte på dig hela dagen
Vart du än går ser jag dig
Jag vill kyssa dina läppar
Jag vill röra vid dig…
Vänta till halv nio. Jag berättar då.
-Är ni beredda? -Ja.
-Juan Carlos? Ljudet? -Okej. Kameran går.
Perfekt. Tre, två, ett.
Mon Laferte.
En av de kvinnor som har fått allra flest nomineringar till Latin Grammys.
Jag är nominerad till bästa mexikanska låt.
Ställ inte ens frågan.
-Sätt en stämpel på mig. -"Jag representerar dem."
Nancy, när det gäller konserten i Chile…
Det vore nog bäst att åka dit på sommaren.
Om ni vill att jag ska åka dit…
Det är bäst på sommaren.
Men jag måste få det bekräftat till 100 procent,
med exakta datum, så att jag kan boka det datumet.
Så spännande…
-Jag känner hans första sparkar. -Rör han sig?
Det gör mig väldigt känslosam.
Första gången. Så nervöst.
Min skostorlek gick upp en hel storlek.
-På allvar? -Ja, jag har fått svullna fötter.
Mina fötter… Jag känner mig som en empanada.
Hej då.
Vilken del av "Detta är Moulin Rouge och detta är mariachi", förstår de inte?
Jag vet inte.
Det där är Moulin Rouge. Från dag ett har jag sagt nej till det.
Jag vill inte ha Moulin Rouge. Det ska vara mariachi.
Förklara den här scenografin för mig.
-Vi måste ändra det. -Så klart.
De gjorde bort sig.
-Det verkar så. -Och?
Och de ska fixa det nu.
De ringde det kreativa teamet, som ska lösa det.
Fem, fyra, tre…
Sen fick min mamma en pojkvän. Han var alkoholist.
Våldsam.
Han bodde där med oss i flera år. Vi hade stora ekonomiska problem.
Det var ingen bra miljö för en familj.
Det är också viktigt att förstå
att fattigdom för med sig många problem.
Jag tror att min mamma bara försökte överleva dag till dag.
Att inte vara sjuk, att ha mat på bordet, att komma på sätt att skaffa pengar.
Sen hamnade hon i ett förhållande,
som var toxiskt och våldsamt, som hon inte kunde lämna.
När man är barn och man är fattig,
har man inte särskilt mycket tid att fundera. Man lever dag till dag.
Man gör färdigt en dag och ser vad som händer nästa.
Det var svårt.
Han gav sig också på mig. Det var mycket som hände.
Jag sa inget till min mamma. Hon förstod inte vad som hände.
Hon förstod inte.
Ja, så var det. Det är inget som jag har pratat särskilt mycket om.
Under den tiden kände jag mig väldigt avvisad av min mamma.
Också fysiskt. Jag kunde inte komma nära henne.
Det fanns mycket smärta där, och mycket ilska.
Så vacker du är
Där ute i köket
Lite långsammare
Med händerna utspridda
När du kramade mig
Blev jag din dotter igen
Och här i dina armar Får jag bitterheten att förlora
Ibland skred du på mig
Ibland slog du också
Men du, min mamma
Du var så ensam
Och du visste hur du skulle ge mig
Det du inte hade
Jag såg hur du grät när vi inte hade bröd För att överleva
Och nu när jag är här idag
Såg jag dig
Så ångerfull och så trött
Av att bära ditt kors Men i ditt sårade hjärta
Har jag ingen tvekan om att du älskade mig
Jag såg dig…
"Te vi."
Den låten är väldigt viktig för mig.
När jag sjöng den för min mamma sa hon att jag inte behövde sjunga den för nån.
Hon ville inte att alla skulle veta att hon slog mig när jag var liten.
Hon skämdes så mycket.
…och du sjöng för mig…
Plötsligt hände det att…
Det händer fortfarande, att jag känner mig liksom fången.
Det har hänt några gånger att jag får panikattacker och inte kan andas.
Jag känner att moderskapet är ett väldigt stort ansvar.
Jag har fått bättre kontakt med min mamma nu.
Jag står min familj väldigt nära,
men det är inte den sortens närhet där vi pratar med varandra varje dag.
Inte: "Mamma, jag måste få träffa dig." Jag vet inte…
Vi har lärt oss att leva med distansen.
Ingen är perfekt.
Mammor är inte perfekta kvinnor. De är människor.
Hur det än var…
Hur hon än uppfostrade mig…
…är jag här, och jag är tacksam.
Jag… Jag är här.
Min älskade
Det finns verkligen inget annat
Som jag kan göra
Du kommer inte att förändras Du kan inte övertyga mig
Att nu kommer allt att ordna sig
Hur länge tänker du
Fortsätta tro
Att du bara kan be om saker Utan att ha nåt att ge?
Men nu
Kommer jag inte att vänta på dig
Min älskade
Om du inte vill komma tillbaka
Varför kommer du och letar efter mig Ännu en gång?
Be mig inte att ge dig en sista natt
Min älskade
Det verkar enkelt för dig
Att gå, bara för att sen kräva
Att jag ska älska dig
Som om jag skulle känna inget
Inget…
Den enda plats där jag känner mig hel…
…som om jag vore i en djup meditation, är när jag står på scen.
Då får jag kontakt med mina känslor,
jag får kontakt med människorna och de får kontakt med det,
och de är också väldigt ärliga.
Det finns en brutal ärlighet när man framför levande musik.
Min älskade
Om du inte vill komma tillbaka
Varför kommer du och letar efter mig Ännu en gång?
Be mig inte att ge dig en sista natt
Det är nåt irrationellt som är väldigt vackert och urgammalt.
De kommer från våra förfäder. Det handlar om att leva livet till fullo.
Ibland känner jag verkligen att jag är komplett i det ögonblicket.
Jag älskar att ge allt på scenen.
Då lever man fullständigt i ögonblicket.
…att jag skulle älska dig
Som om jag skulle känna inget
Inget…
Jag började i skolan.
Efter skolan sjöng jag på en sportklubb.
På sportklubben träffade jag en bondfångare.
En dag ringde han mig och sa:
"Du, jag känner nån som söker en sångerska till ett jobb."
"Gå på audition."
Jag var 13 år gammal. De valde mig.
Och han sa till mig:
"Okej, arvodet just nu är 1 500 pesos om dagen."
Femtonhundra chilenska pesos. Alltså…ingenting.
Men om man sätter det i sitt sammanhang, så levde vi på gammalt bröd då.
Så 1 500 pesos var mycket för mig.
Jag älskade det. Jag fick gå ut varje dag och träffa människor och bara sjunga.
Jag slutade aldrig sjunga.
Jag hade börjat på högstadiet, och jag var inte sugen på att plugga.
Det far en lättnad för min mamma.
Det var hon som körde dit mig och behövde ta hand om mig.
Jag var väldigt stökig och rebellisk,
och jag började använda droger.
Jag ville verkligen inte vara i skolan.
Jag ville bara sjunga. Jag hade redan det jobbet, så jag gjorde ju nåt annat.
Nej. Jag var inte intresserad av skolan.
Det var då jag började jobba, och jag har aldrig slutat.
NÄR JAG VAR 13 HADE JAG EN 34-ÅRIG POJKVÄN
FÖRST VILLE JAG INTE GÖRA NÅT MED HONOM MEN NÄR HAN TJATADE FICK HAN KYSSA MIG
DET VARADE I FEM ÅR OCH DET…
DET VAR MITT FEL
Jag hade hittat ett sångjobb, och där träffade jag en äldre kille.
Han var 21 år äldre än jag.
Han kom nära mig och såg att jag var ensam.
Han sa att han kunde hjälpa mig med mina problem.
Gud hade satt honom på min väg, han skulle rädda mig och ge mig kärlek.
Men jag måste sluta med droger och med alla andra laster,
för att överlämna mig till Guds kärlek.
Jag gick på det. Jag var väldigt ensam och vilsen.
Han var också väldigt outbildad. Jag lärde honom skriva och läsa.
Och…
Jag hade ett romantiskt förhållande med honom i fem år.
Han var gift och hade barn.
Jag såg på honom som en gud, med respekt, men också med rädsla.
Jag gjorde allt han sa.
Han var gatuartist. Han var clown.
Jag följde med honom, och ibland sjöng jag också på gatan.
Jag sjöng på barer, på cirkus…
Jag sjöng på krogar, på festivaler…
Jag reste över hela Chile.
Det slutade med att han även blev min "manager".
Han tog hälften av allt jag tjänade.
Min familj sa: "Hon hoppade av skolan."
"Men hon jobbar. Hon drar in pengar."
"Hon tar inga droger. Hon dricker inte."
Så ingen sa nåt.
Alla visste vad som pågick, men det var en öppen hemlighet.
Men han var min "manager".
Så ingen sa nåt.
Jag minns att på den tiden jobbade jag på gatan
och tillbringade många timmar med att leta efter mynt på gatan.
Ibland kunde jag hitta ett mynt.
Jag gick alltid omkring med en hög mynt, jag luktade mynt.
Efter uppträdandena på gatan gick vi och tog mynten och räknade dem,
och ibland sjöng jag för mynt… Det var alltid väldigt många mynt.
Jag gjorde inget annat än att jobba. Jag gjorde det han sa åt mig att göra.
Ja, saker bara hände.
Jag minns att jag kände mig väldigt olycklig…under de åren.
DET HÄNDE FÖR ATT DU ÄR EN HORA
Kärlek kan inte vara en synd
Säger en 40-årig man
Medan han gnider med handen mellan benen
På en 13-årig flicka
Hon har på sig billiga klänningar
Och drömmer om att bli en berömd sångerska
Men hon har knappt mat för dagen
"Gud har valt ut dig"
"Det är därför vi är tillsammans"
"Jag ska bli din frälsare"
"Jag ska göra dig till en superstjärna"
Säger han medan han knullar henne
I en gränd sent på natten
Jag var väldigt rädd för honom.
Jag var rädd att han skulle begå självmord,
för han sa att han kom till världen för att ta hand om mig,
och om inte vi var tillsammans hade han inget att göra i världen.
Men jag var fri. Jag kunde gå när jag ville.
Han manipulerade mig så mycket. Han tänkte inte på mig. Han älskade mig inte.
Det tror jag inte.
För varje dag bleknar hennes drömmar
Och hon tror inte längre på Gud
Jag minns att jag åkte till Antofagasta i norra Chile med honom.
Det var en av de sista resorna med honom.
Vi började jobba på gatan.
Jag träffade en tjej som hade dejtat honom när hon också var minderårig.
När jag pratade med henne öppnades mina ögon
och jag förstod att det som pågick var ett övergrepp.
Det var då jag förstod. Jag hade inte förstått innan dess.
Jag fortsatte tro att det var Guds vilja.
När jag insåg vad han höll på med…
Att han hade gjort det med andra unga tjejer…
Den resan öppnade mina ögon.
Av hela min själ ville jag göra nåt med mitt liv
för att komma undan allt det,
att vara med en äldre man, och hans våld.
Och… Då gick jag på tv-provspelningen. Det var önsketänkande.
Jag minns vad jag sa till honom.
Den dagen på bussterminalen sa jag: "Det här är sista gången jag ser dig."
Jag hade aldrig vågat säga nåt till honom.
Jag var livrädd för honom.
Då, när jag sa hej då, var jag rädd att han skulle ta livet av sig.
Jag tänkte: "Han kommer att ta livet av sig, men det gör inget."
Det gjorde mig inget längre. Och han sa: "Okej."
Han gick.
Sen hörde jag aldrig av honom igen. Han försvann fullständigt.
HOROR
Det var väldigt märkligt, att aldrig höra av honom igen.
Jag hade varit…så otroligt rädd för vad som skulle kunna hända.
Men inget hände.
Jag åkte till Santiago.
Jag blev utvald till programmet.
Och för mig var det…
Det var mitt livs chans. Jag var tvungen att ta den.
Hon är 19 år gammal, singel, och kommer från Viña del Mar.
Monserrat Bustamante ska sjunga "La media vuelta" av Luis Miguel.
Jag tog det på stort allvar. För mig var det…allt.
Och…det var min räddning. Det förändrade mitt liv.
-Vem ska sjunga med María José? -Vi har bjudit in Monserrat Bustamante.
En ny 19 år gammal sångerska.
Hon sjunger med 12-åriga María José Quintailla.
De ska sjunga "La media vuelta" av Javier Solis.
Jag sa att jag hade en kille i min ålder. Jag kunde vara mig själv.
Jag var lycklig, för jag gjorde nåt som jag tyckte om. Jag såg ett ljus.
Ja, jag var väldigt lycklig.
Jag ville vinna ett liv mer än att vinna en tv-tävling.
Eller pengar. Eller hur?
Som den argentinska sångaren som fick frågan vem som hade lärt henne sjunga.
"Hungern."
Jag lärde mig att göra alla möjliga krumbukter, och att vara charmig…
…av hunger.
Don Jaime Coloma, vad blev Monserrat Bustamantes poäng?
-5,8. -5,8!
En annan sak som känns komplicerad, och som är ett fel som du ibland gör,
är att du överdriver, men utan känsla.
Så att ge allt är att överdriva?
Jag ger verkligen allt på scenen. Jag ger hela mitt hjärta.
Jag blir ledsen av den låga poängen. Jag är väldigt nöjd. Jag förstår det inte.
Det är bra att du kan vara självkritisk. Fortsätt så, så kommer du att gå långt.
När jag hade gått vidare och det hade börjat gå lite bättre
ville jag uttrycka mig med mina egna låtar,,
för de sa: "Du ska spela in ett album med musikproducenten Jaime Román."
Låtarna var inte särskilt bra, men han ville inte ens lyssna på dem.
Det var fruktansvärt. Han trakasserade mig hela tiden,
under alla de fem år som programmet sändes.
Det var det värsta som hände mig på Rojo.
Jag var väldigt naiv, så jag pratade med programchefen.
Jag sa: "Jag blir trakasserad av Jaime Román."
"Jag vill lämna programmet."
Då sa de att de skulle hjälpa mig.
"Vi visste inte det om Jaime. Så hemskt. Vi hade aldrig trott det…"
Jag kände att jag hade vunnit. Bra. Men ingenting hände.
Ingenting.
Största delen av mitt liv har jag alltid flytt från nånting på nåt sätt,
eller kanske sökt efter nåt.
Ända sen jag var liten ville jag komma bort från min mammas hem.
Sen hände samma sak. Jag sa: "Jag måste lämna Chile."
"Jag söker nåt, men jag vet inte vad."
Jag vet inte om jag flyr eller söker mig själv."
Då var det många som åkte till Mexiko, så jag tänkte:
"Okej, om alla åker dit måste jag åka och se vad som finns där."
Det här kommer att bli galet!
Vi ska spela in en film. Ja, för fan!
-God kväll. -God kväll.
Nej…
-Syns min kropp? -Bara från axlarna och uppåt.
Och om jag gör så här?
Eller så här?
-Är du redo för imorgon? -Ja.
-Och du? -Jag med.
När jag kom till Mexiko var det… total frihet.
Jag var i en enorm stad med 25 miljoner människor och jag kände ingen.
Och…jag kände mig väldigt fri att vara precis vem jag ville.
Här fanns inget förflutet, ingen familj, inga vänner, ingenting. Jag var…
Jag kunde börja om mitt liv från noll,
och jag tillät mig att göra saker som jag aldrig hade gjort.
Jag började leva och njuta av min…ungdom.
Jag var 23, 24 när jag kom till Mexiko. Jag började leva…fritt.
Ja, jag är redo.
-Ska jag stänga? -Nej, låt det vara öppet.
Ska jag öppna fler?
-Hur släcker jag lampan? -Jag kan släcka.
-Jag föredrar det här. -Okej.
Inspelning pågår.
Rafa ansluter sig.
Idag har du den första av tre konserter på Metropolitan.
Det är slutpunkten på ett fantastiskt år för dig.
Det är helt otroligt. Du har släppt två helt olika album, vunnit en Grammy…
Jag skulle vilja veta hur du ser på ditt år.
Nu har du dessutom vunnit en Grammy, eller hur?
-Ja. -Du vann för bästa singer/songwriter.
Du är nominerad för bästa regionala album, men för en Grammy.
Inte en Latin Grammy, utan en stor Grammy.
Det är intressant att se hur din musik har utvecklats.
Ditt album Seis var med på listan över 2021 års bästa album.
Nu har du två utsålda konserter, och har lagt till en till som snart är utsåld.
Du är en av de artister som har flest lyssningar.
Du har 6,3 miljoner lyssnare per månad på Spotify.
Din populäraste låt, "Tu falta de querer",
har spelats 241,6 miljoner gånger.
Det var mycket. Jag visste inte att den hade spelats så mycket.
Det gör mig glad.
Jag antar att du har en lätt graviditet,
eftersom du har startat din USA-turné.
Det känns som att du inte ens kommer att ta en paus för att föda barnet.
Vad kan du säga om det, Mon?
Jag tar ingen paus. Jag ska föda på scen.
Det ringer. Jag tänker inte svara.
Dani, jag behöver radion.
-Ursäkta? -Radion. Jag behöver den nu.
Jag behöver den. Det är viktigare än vad du håller på med.
Okej.
Hej, doktorn.
Jag är ledsen att jag stör igen, men jag har väldigt mycket allergi,
och jag har inte tagit Loratadin.
Eftersom ni sa att… Ni sa att det var bättre att inte ta det.
Jag får liksom små astmaanfall.
Inatt var det väldigt svårt att andas.
Jag kan knappt sova för att jag inte kan andas.
Men jag ville inte ta nåt som kan skada barnet.
Säg vad jag ska göra. Jag har en konsert ikväll.
Jag har en i kväll, en i morgon och en i övermorgon.
Min hals är väldigt irriterad, och jag kan inte andas.
Mina luftvägar är svullna och jag låter som en…vissla.
Mina allergier tar livet av mig! Jag vill riva mig överallt.
Vad är du allergisk mot?
Mitt jobb är inte att sitta på ett kontor eller ha ett normalt schema.
Det här är mitt jobb. Jag har gjort det i hela mitt liv, så min kropp är van.
Men jag måste jobba, och min läkare sa att det var okej.
Så då jobbar jag.
Jag älskar en intervju som jag såg med Lady Gaga.
De frågade": Trodde du nånsin att du skulle bli en stjärna?"
Hon sa": Jag har alltid varit en stjärna. Världen visste bara inte om det."
-Jag älskar det. -Jag såg det på YouTube.
Vi ska få kontakt med musiken och med era känslor.
Jag vet att det är svårt när vi alltid gör samma sak,
men det måste finnas låtar som betyder nåt särskilt för er,
och melodier som berör er.
Ni är mitt band. Det är ni som är showen.
Jag behöver er mer än nånsin, för jag jobbar bara med halv styrka.
Till och med mindre.
Vi ger allt, för annars blir det inget!
Det lät faktiskt jättebra, som vanligt.
-Du sjöng perfekt. -Nej, jag sjöng uselt.
Jag är bara väldigt hård mot mig själv. Jag fick kämpa hårt för att sjunga.
Jag kunde inte andas. Under den andra låten var jag…
Jag hade inte ens 30 procent av min kapacitet.
Det är första gången.
-Jag sjöng hemskt. -Nej, det gjorde du inte.
-Jo. -Du sjöng bra, du bara…
Ljug inte för mig.
Du var väldigt trött.
Nej, men det märktes att du plötslig fick andnöd.
-Ja, du fick andnöd. -Ja.
Det där hjälper dig verkligen.
-Vi borde ha nåt för att få upp fötterna. -De sista två låtarna.
Jag började sjunga på en bar i Veracruz, sex timmar från Mexico City med buss.
Jag sjöng covers.
Jag började leva om nätterna.
Jag sjöng där i ett år, på torsdagar, fredagar och lördagar.
På söndagen tog jag bussen tillbaka hem till Mexico City, där jag bodde.
Jag var där måndagar, tisdagar och onsdagar
och försökte göra nåt med min musik,
som att lära känna folk eller skapa kontakter eller vad som helst.
På helgerna åkte jag till Veracruz.
Året efter fick jag ett jobb här i Mexico City.
Det var så i många år. Jag spelade bara på barer.
Mitt hjärta rusar
Du sköt mig hårt
Du såg på mig långsamt
Jag får din kropp att gå i spinn
Jag älskar det, jag älskar dig
En elchock inuti mig
Ge mig en chans…
Efter ett tag började jag få fans som gillade mina covers.
De följde efter mig till alla barer som jag sjöng på.
De frågade: "När ska du spela in en skiva?"
Nästa vecka börjar vi spela in Mon Lafertes album.
Jag är lycklig. Men nervös!
Det kommer att bli otroligt.
Mitt första album var Desechable. Det var 2011.
Men sen, med Tornasol, började allt fler lyssna på min musik,
och det kom en period där jag kunde spela mina egna låtar på många ställen.
Det fanns många ställen att spela på, i parker eller på gatan…
Folk följde med oss och hjälpte oss.
Då fanns det en stor scen för oberoende musik.
Jag gömde mig, jag höll mig kvar
Men jag orkar inte mer
Jag minns hur jag under Tornasol-perioden
började känna mer och mer att jag klarade av det här.
Och jag började finna mig själv.
Jag började lyssna på mig själv och hitta min egen röst.
Jag började bli mer självsäker i låtskrivandet också. Det var viktigt.
Det var en härlig tid.
Den mexikanska underground-scenen var väldigt alternativ.
-Hallå? -Hallå?
-Daniela? -Nej, det är Mon.
Säg sanningen nu. Var ärlig. Kommer det nån eller inte. Har de gått?
De har gått.
-Kan du ge mig deras nummer? -Ja, jag skickar det till dig.
Jag väntar på att de ska hjälpa mig, för vi har väldigt många problem.
Naglarna sitter på fel håll… Det är så mycket som är fel.
Du satte på naglarna fel.
De är på väg…
Svara ärligt. Kommer de eller inte? Annars klarar jag det själv.
Nej, de kommer.
Knapparna är fel, skärpet är fel och naglarna är fel.
Skärpet på den röda klänningen lossnar, så vi måste…
Min älskling. Kom hit, min lilla älskling…
Okej, berätta vad vi har.
Det svarta skärpet, det röda bandet, naglarna, slipsen och knapparna.
Jag ser om de kommer. Jag ordnar det.
Eller hur, älskling? Visst är det skönt att sova till halv tio?
Han visste. Han sa: "Okej. Du måste sjunga idag, mamma."
Min vackra lilla pojke.
Min son gör mig så lycklig.
-Hur mår du? -Bara bra. Vad händer idag?
-Allt har bara varit så stressigt. -Jag kan tänka mig.
Jag har aldrig rusat runt så mycket före en konsert.
Jag såg det.
-Min mobil, har nån sett den? -Här är den.
-Tack. -Vi måste fukta dina läppar.
När vi har en möjlighet…
-Regel nummer två. -Säg inget.
Teamet pratar inte.
Regel ett är att jag alltid har rätt och att alla gör som jag säger.
-Kompis? -Ja?
-Sa hon när? -Hon har inte sagt nån tid.
-Ska vi göra cirkeln? -Ja.
-Har du nån annan färg? Lite mer. -Vi är på om fyra.
Det är dags om fyra minuter.
Hej då, Emilita. Hej då, min lilla kille. Jag älskar dig.
-"Ta hand om dig, mamma!" -Okej. Då kör vi.
Nu kör vi!
Så snygga! Ni ser fantastiska ut. Jag älskar det.
Okej, bandet…
Det är min första konsert som mamma.
Det blir väldigt vackert och speciellt.
-Välkommen till klubben. Nu har vi kul. -Precis! Nu har vi roligt!
Vi ger allt, för annars blir det inget!
Jag sa adjö
Men jag ljög för dig Jag ville inte lämna dig
Jag gömde mig , jag höll mig kvar
Men jag orkar inte mer
Jag ville sudda ut dig helt och hållet Men jag kunde inte glömma dig
Upp med händerna!
Jag älskar skivan Mon Laferte, Vol. 1
Jag minns att jag skulle börja spela in skivan med César, min partner.
César var otroligt viktig.
Han kommer alltid att vara viktig för mig.
-Jag skulle vilja ha en ride-cymbal. -Vi kan ha det.
-Det var det jag sa. -Ett ride-solo.
En ride, men kantslag.
Men plötsligt upptäckte jag…
…ett snedsteg, en dum otrohetsaffär.
Och jag…
Jag blev helt förstörd.
Jag kände mig avvisad igen, det som jag hade undkommit…
…och jag blev väldigt deprimerad.
Eller snarare upptäckte jag att jag hade varit deprimerad i många år.
Jag har redan pistolen här
Ett skott i huvudet
Jag slutade jobba. Jag var helt utfattig. Det var riktigt illa.
Jag rökte som… Jag menar…
Det måste ha varit väldigt deprimerande att se mig.
Jag tvättade mig inte. Det stod askfat fulla med fimpar överallt.
Flaskor. Mitt hem var en katastrof.
Jag grät…
Jag kastade mig på golvet, jag drack jag skrek…
Det var en katastrof.
Och…
Och jag blev en hemsk, mörk, smutsig, tungsint varelse.
Jag kunde inte sova. Jag låg sömnlös. Jag grät hela dagarna. För att kunna sova…
…drack jag mina glas vin.
Utan att inse det drack jag mer och mer,
glas efter glas, tills jag hade blivit alkoholist utan att inse det.
Jag kände att då, för första gången, slutade jag kämpa emot.
Jag försökte inte längre bli älskad och vara otrolig och stark och underbar.
Istället tillät jag mig själv att lida för första gången.
Eller gråta för första gången.
Det hade jag nog aldrig gjort.
Det var en period när jag började gå in på Google varje dag…
…och leta efter hur man kunde ta livet av sig utan smärta.
Jag gick så långt att jag tog piller och blandade dem…
Sen kom det en natt när… Jag minns inte, för jag var så full.
Jag skar mig själv och ville ta livet av mig.
Jag minns inte ens.
Jag var helt förstörd. Jag menar…
Det var illa.
Otacksam…
En väninna sa till mig:
"Nu har du det jättedåligt, men en dag kommer du att vakna…"
"…och det första du tänker på kommer inte att vara César och vad du går igenom."
"Du kommer att tänka på nåt annat, och det kommer inte vara en katastrof."
"Håll fast vid den dagen."
Jag minns att jag vaknade en dag och tittade upp i taket,
och såg att där var en stor fuktfläck.
Jag insåg att jag borde fixa det. Då insåg jag att det fanns hopp,
eftersom jag funderade på att jag behövde fixa fuktfläcken.
Då ville jag ju bli bättre.
Jag hade en massa låtar, och jag började spela in dem hemma.
Jag spelade gitarr och bas och tog hjälp av mina vänner.
Jag sa: "Spela in nåt." Jag sa: "Jag spelar in med det jag har hemma."
De stängde av elen.
Jag kunde inte betala elräkningen eftersom jag inte jobbade.
Jag minns att jag var arg en dag…
Jag tog alla förlängningssladdar som jag hade och kopplade ihop dem,
gick ner till garaget och kopplade in dem, och de räckte hela vägen till min dörr.
Så vid dörren ställde jag min dator och en lampa. Så spelade jag in skivan.
Och…det gjorde mig frisk.
När jag släppte skivan var det bara att trycka på en knapp.
Internet. Det var allt. Färdigt. Ett oberoende skivsläpp.
…Mon Laferte med: "Tu falta de querer." Fortsätt lyssna på Los 40.
De spelar oss på radion!
Idag gick jag tillbaka
Och sov i vår säng Och allt är sig likt
Luften och våra katter
Ingenting förändras Det är svårt att glömma dig
Det började gå bra…
Jag förstod ingenting. Alla ville höra mina låtar. Jag bara: "Va?
Jag insåg att låtarna och musiken hade nåt magiskt.
Jag försökte inte sälja eller marknadsföra skivan.
Jag berättade inte vad som hade hänt mig.
Det var inte bara: "Stackars flicka." Ingen tyckte synd om mig.
Det var otroligt. Det var som en film.
Och i slutet av filmen var det jag som vann.
Jag spelade in skivan för inga pengar, hemma, och den blev en succé.
Jag fick en massa erbjudanden som jag kunde välja och vraka bland.
Det kändes otroligt.
Och säg mig varför
Nej
Hur gick det till
Att du slutade älska mig?
Jag skulle kunna stå ut med
Din totala brist på kärlek
För en månad sen
Var jag van att lyssna på dig Jag var din medbrottsling
Jag trodde att det alltid skulle vara du
Jag var din vän Jag var din kompanjon
Nu ska jag sova
Väldigt djup för att kunna glömma
Jag skulle vilja dö För att slippa tänka
Jag täcker mig För att lindra bitterheten
Kom
Och säg mig sanningen
Var barmhärtig
Och säg mig varför
Hur gick det till Att du slutade älska mig?
Jag skulle kunna stå ut med
Din totala brist på kärlek
Joel!
Blackout, tack.
En gång till!
-Tittade du? -Ja, jag såg det.
Allihop… Vi har avslutat turnén.
Det har varit ett nöje att turnera med er. Jag älskar er alla väldigt mycket.
Vi älskar dig, Mon. Tack för allt.
Tack själv.
Tack, bitchar.
Jag känner mig som jag ser ut.
Det är härligt att se dig lycklig.
Så klart hade jag mina neuroser och ville att allt skulle gå bra.
Jag ville att allt skulle bli perfekt.
Jag ville komma tillbaka efter graviditeten
och visa att jag kunde göra det igen,
och att jag kunde återupptäcka mig själv och bli artist igen.
Till slut insåg jag att jag inte är densamma som före barnet.
Jag känner mycket mer kontakt…
…med mina känslor.
Jag är mycket mer vaken och medveten, så att säga,
om varje steg som jag tar.
Nej
Det finns inget bättre
Än att smaka
En första kyss
Och mer av dig
Och… Det är vackert att jag är en annan kvinna idag.
Om tio år är jag återigen en annan.
Och det är bra.
Jag är en del av en större helhet.
Inget är så viktigt.
Jag har lärt mig att ta lite lättare på livet.
Jag kan se tillbaka och tänka: "Skulle jag göra hela den resan igen?"
"Skulle jag verkligen anstränga mig så för att bli framgångsrik?"
Idag tror jag inte att jag skulle göra det.
Men jag gjorde det för att jag behövde känna mig accepterad.
Jag ville desperat att folk skulle älska mig.
Men så är det inte längre. Jag har människor som älskar mig som jag är.
Förut hade jag inte det, så då sökte jag alltid efter uppmärksamhet och kärlek.
Jag ville spela roll i en annan människas liv.
Undertexter: Peeter Sällström Randsalu