Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Привіт.
Нове водійське посвідчення, банківська картка
та свідоцтво про шлюб.
Ти подавалася на високий ризик?
- Так. - Я теж.
Ти ламаєш ноги, а я — руки.
Накриємо спершу голову?
Господи!
ЗАВДАННЯ НЕ ВИКОНАНО: 1 ПРОВАЛ. ЗАЛИШИЛОСЯ 2
Укладемо угоду,
що заробимо достатньо грошей
і розійдемося.
Так, звичайно.
Джон!
Не можна так сваволити.
Я тобі не байдужий?
Так. Ти справді мені не байдужий.
«Привітик
Гарного вихідного».
Який чудовий день.
Так.
Люблю гуляти.
Розумієш?
І ходити.
Так, і не бігати.
Замовимо вина?
У нас є ціла кімната, де повно вин.
Лише в банках.
Люблю купувати різні речі.
Мій улюблений. Смачного.
Знаєш, перець з нашого городу
- дуже смачний. - Припини.
- Що? - Я ніколи не їстиму ці продукти.
Я клав їх у твою їжу.
Ти огидний.
- Ти вже їх їла. - Досить.
Дивись, яка краса.
- Щойно привезли? - Так.
Виглядають смачно. Органічні?
- Так, органічні. - Так?
З цього вийде гаспачо?
Так.
Руні?
- Це ти? - Привіт.
- Боже мій. - Ага.
Господи.
- Як справи? - Боже. Повірити не можу.
- Привіт. - Привіт.
- Як ти? - Добре.
Скільки часу пройшло?
- Мабуть, вічність. - Вічність.
Радий тебе бачити.
Гарно виглядаєш.
- Дякую. А ти чудово. - Дякую.
Це моя дружина.
- Вітаю. - Вітаю.
- Я Руні. - Рада знайомству.
Я теж рада.
Це Бенджамін.
- Привіт, Бенджаміне. - Привіт.
Скільки тобі років?
- Шість. - Шість?
Як ти накинувся на помідори.
- Хороший вік. - Хороший.
- Так. - Так.
Ви живете в місті?
- Так. - Її підвищили,
і ми переїхали сюди.
Ого. А ким ти працюєш?
Розробляю програми.
Інтерфейс користувачів
і таке інше.
Дивовижно.
- Вітаю. - Дякую.
- Усе ще фотографуєш їжу? - Так.
Я вже арт-директор.
Круто.
Так, круто.
- Круто. - Так.
Що ж...
Була рада вас зустріти.
- Так. - Рада знайомству.
- Радий був бачити. - Я піду.
- Добре. - Бувайте.
Бувай.
Бувай, Бенджаміне.
- Милий хлопчик. - Так.
Вона неймовірна.
Знаєш, ти мене справді вразив.
Чому?
У цьому немає нічого поганого. Просто...
Я думала, що тебе це зачепить.
Рада, що не зачепило.
Ти про що?
Про те, що в неї одна рука.
Що ти таке кажеш?
- Ти жартуєш? - Ні.
У неї одна рука.
- У неї дві руки. - У неї одна рука.
А було дві, коли ви зустрічалися?
Так.
Дайте мені три штуки.
Ти не пам'ятаєш, скільки рук у твоєї колишньої?
Вона... Стривай.
У вас був секс?
Ну, так. Ми типу...
Тільки це і робили. Секс був основою наших стосунків.
І ти не помітив під час сексу
одна в неї рука чи дві? Це ж...
- У неї дві руки. - Боже.
Ти не знаєш. Як прикро.
Можете нарізати?
Звичайно.
Дякую.
Це наш новий сусід.
Джон! Джон Сміт!
Це не моє.
Що ви сказали?
- Це не моє. - Як вас звати?
Джон Сміт.
Це замовлення Джона Сміта.
Але я не це замовляв.
Що ви замовляли?
Звичайний апельсиновий сік.
Класика.
Уже 15 хвилин чекаю.
Це для Джона. Джона Сміта.
- Так. Я вас чув. - Я Джон.
Це мені?
«Лін грін» з мигдальним маслом?
Точно.
- Дякую. - Нема за що.
Тож...
- Що таке? - Він козел.
Ось, у чому справа.
Здається, ми повні тезки.
Апельсиновий замовив?
Його взяв якийсь чувак.
- Справді? - Так.
Він виглядав дуже задоволеним собою.
Сер?
- Ні, не треба... - Що ти будеш?
ДЖОН СМІТ
Апельсиновий тобі і ще цей.
Так, було б чудово.
Добре. Апельсиновий сік
- і повторіть оце. - Так.
Ого, шість-сім років.
Це...
Тобі все ще цікаво? Що ти...
- Що? Чуваче. - Так.
Я це люблю.
Джоне, озирнися.
Добре.
Подивись на нас.
- Так. - Зрозумій правильно,
трапляються...
перешкоди, але треба просто...
тримати курс і долати їх. І, в результаті...
Так, у тебе будуть подряпини і синці.
Але це фантастичне життя.
- Саме хотів це сказати. - Привіт.
- Як ти? - Вітаю.
А це, мабуть, Джейн.
- Так. - Вона мила.
Тобі пощастило.
Дякую. Так, гарненька.
Я Джон.
Джейн.
Він теж Сміт.
Один з нас.
Що?
- Так. - Овва.
Так.
- Ще один Сміт. - Так.
А ти вже зустрічав інших Смітів?
Так, стикався з декількома раніше.
Але ось так, випадково — вперше.
- Ого. - Так.
І не кажи.
- Ми замовляли сік. - Очманіти.
Обов'язок кличе.
- Так, візьми слухавку. - Перепрошую.
Очманіти. Він стільки всього знає.
Він думає, ця служба
виникла після 11 вересня,
бо вони діють 15 років.
Добре.
Ось мій план.
Вечеря.
З моєю Джейн.
Обговоримо роботу, трохи вип'ємо
і розслабимося. Це буде чудово.
- Так. - Так.
Добре. Коли завгодно.
Може, сьогодні?
- Сьогодні? - Так.
- А у вас інші плани? - Ні, я...
- Нам підходить. - Так.
- Так, круто. - Я за.
Добре.
Твій номер.
Так, ти не знаєш, де ми живемо.
Отже, мій номер у тебе є.
Напиши вашу адресу. Ми будемо о сьомій.
Я принесу пляшку чогось старого та небезпечного.
- Так. - Круто.
- Так, чудово. - Так.
Рада знайомству.
- Навзаєм. - Я теж радий. Дякую.
Так, кохана. Ти не повіриш...
Вони прийдуть до нас сьогодні.
- Я ще раз пройдуся, - Так.
дещо куплю.
Так, нам потрібен десерт.
Так, десерт. Я бачила...
Я бачив абрикоси.
Абрикоси?
Ти...
Хвилюєшся?
Ні. Тобто,
трошечки.
Круто, що вони обоє Сміти.
- Ми зможемо поговорити про що завгодно. - Так.
Ти маєш рацію.
Ти чудово виглядаєш, до речі.
- Так? - Дуже мило.
- Це не занадто? - Ні.
- Я про це. - Ні, не думаю.
Наш одяг.
Ми обидва вдягнули водолазки.
- Зміню одяг. - Ні.
- Так. - Не треба.
Не змінюйся.
- Привіт. - Привіт.
Джейн.
Як ти? Радий бачити.
І я радий.
- Привіт. - Рада бачити.
- Привіт. - Навзаєм.
- Боже! - Дякую.
- Що за смітник! - Чудово.
- Народ... - І в найкращому місці.
- Яка краса. - Так.
- Дякую. - Як пахне.
- Це все Джон. - Так.
Хочете випити?
Так, ось що в нас.
Це щось на кшталт «Хібікі».
- Дякую. - Дякую.
Не дякуйте.
Це від боса.
Рідкісний напій. Те, що треба. Не для слабкодухих.
Ми вирішили, що це буде доречно.
- «Це вам». - Два слова.
Ніяких загадкових повідомлень,
нічого такого.
Ви отримуєте повідомлення?
- Так. Тобто... - Так.
У нас був один провал,
тепер отримуємо.
Ну, це ж не...
Ну, це була формальність.
Ми мали дещо зробити,
- але все... - Так.
Це була не наша провина.
- У нас такого ніколи не було. - Так.
Так. Розумієте...
Це було лише один раз.
У нас теж. Так.
Це дрібниця.
Наповниш наші келихи?
- Звичайно. - Так.
- Мені проведуть екскурсію? - Так, звісно.
- Ходімо. - Чудово.
- Тут гарно. - Хлопці підуть туди?
Мене вразила студія йоги,
але це...
Яка велика кімната!
У нашої є вихід у сад,
але вона набагато менша.
Чудово.
Фірма має напрочуд гарний смак
у мистецтві.
Взагалі-то, її купила я.
- Правда? - Так.
Так.
Завжди хотіла купувати витвори мистецтва.
У тебе набите око.
- Так? - Цьому не навчитися. І не купити.
- Як мило. Дякую. - Серйозно.
Привіт, кицько.
Це Макс.
Привіт, Максе.
А це...
Сховище.
- Дивне місце для сховища. - Знаю.
Йому місце в підвалі.
- Так. - Так.
Я б не переймалася.
Фірмі можна в цьому довіряти.
Оптимізація простору,
ефективність, тощо.
Не знаю, як їм це вдається,
але це відрізняє нас від інших.
Ми нашим не користуємося.
Серйозно?
Лише для стеження.
- А ви? - Ні.
Спробуйте.
Самі обирали?
Ні. Це були не ми.
Класика.
Добре.
Знаю...
Ми звітуємо разом, бо...
Боюся щось пропустити.
Розумію. Я звітую сама.
Сама оформлюєш звіти?
Так. Бачила мого Джона?
У нього багато талантів, але пише він погано.
Він пропускає багато деталей.
Та мене влаштовує.
Добре, що фірма дала мені його.
Не замислювалися над тим, хто вони?
Фірма.
Замислювалася.
І часто.
Особливо на початку.
Можна дати тобі пораду щодо цього?
- Так. - Як Джейн.
Не заважай власному щастю.
Фірма подбає про вас.
Треба лише попросити.
Джейн, люба, час їсти!
Вмираю з голоду.
Отже, я чіпляюся ногою за верх клітки.
Без білизни!
І твоє хазяйство теліпається.
І ти такий:
«Біжи до гвинтокрила!»
«До гвинтокрила!»
Ні, послухайте...
Це хороший урок, правда?
Завжди треба носити гарну чисту білизну.
Так.
Завжди це кажу.
- Постійно це каже. - Так.
- Щоразу. - Вибач. Це моя провина.
- Це не так. - Моя.
Ні, моя.
Це було велике непорозуміння.
Ні, ми просто...
- Ми... Ні. - Це моя провина.
Слухайте...
Потрібен час,
щоб ви звикли.
- Так. - Так.
Особливо на початку.
Нам зараз набагато краще.
Так.
А як довго ви...
Здається, п'ять-шість років з ним.
Тобто, починали ви не разом?
Мені дали нову напарницю.
- Ух ти. - Нову Джейн.
- Ого. - Мені пощастило.
Так, дуже пощастило.
Пощастило. Так.
- Пощастило. - Вона...
Вона більш зріла.
- Так. - Ми...
- Ми більш сумісні. - Так.
- Це чудово. - Чудово.
А як вам...
директиви від Курки?
- Норм? - Курки?
- Куратора.
Ми...
У нас це Привітик.
- Привітик? - Як це мило.
Це було перше...
Він написав це у листі.
- «Привітик». - Так!
І ми такі:
«Це милий мультяшний кіт».
- Розумієте? - Як мило.
- Привітик. - Цікаво.
- Ось так. - Він хороший.
- Хороший. - Так.
Але суворий.
Ми не одразу зрозуміли параметри, наприклад, що...
- Чекайте. - Так.
Який у вас рівень?
- Високий ризик. - Так.
А ви?
- Найвищий. - Найвищий?
- Так. - Ого.
Нам подобається.
- Це відповідає нашим характерам. - Так.
Але як знати? Може, колись
я обміняю все це на низький ризик.
- Серйозно? - Так.
Вдягну уніформу...
- Ясно. - ...доставлятиму пакунки.
Скоріше у липні буде хуртовина.
Кур'єри, вони...
- Звідки ти знаєш? - Вони Сміти.
Вони добре заробляють.
Низький ризик. Це вони доставляли нам...
Це ж цілком логічно.
Ви б перейшли на низький ризик заради пільг?
- Ні. - Можливо.
Я — ні. Мені було б нудно.
- Серйозно? - Так.
У цьому щось є. Ти як садівник.
Ти знаєш, коли все закінчиться. І є стабільність.
Але в цьому є щось сумне.
Джеймс Бонд, який доставляє фрукти.
Це, мабуть, не дуже добре.
А на новий рівень хочете?
Я думала про це.
- Так. - Так.
- Ми були на обох. - Так.
Найвищий ризик майже такий самий.
А грошей і переваг більше.
Так, звісно.
Думаю, ми...
Думаю, ми зможемо. Я б спробувала.
- Так. - Я...
- Мені це цікаво. - Звісно.
Буде весело спробувати.
- Так. - Колись.
- Так. - Отже...
Як у вас з інтимним життям?
Як у вас з цим? У романтичному сенсі.
- Що... - Так.
- Чудово. - Чудово.
- Так. - Справді.
Що? Це правда!
Вірю. Вибачте, що соваю свого носа.
- Це неймовірно. - Але...
- Так захоплююче. - У нас...
Спочатку у нас були правила.
- Так. - Секс...
був під забороною.
- Що? - Що?
- Так. - Спочатку.
- А потім... - Ми зірвали...
- одяг одне з одного. - Як? Так.
- У першу ніч. - Справді?
Я не могла встояти.
Це було недовго.
Довелося декого вбити,
щоб налаштуватися.
Ось такі справи...
Не розумію. Ми живемо разом,
виконуємо божевільні завдання...
- Це ж природно, так? - Так.
- Це заряджає. - Звичайно.
Я не хотіла заплутаних стосунків.
Ми ж ділові партнери. І насправді... Ну, ви знаєте.
Ми не хотіли, щоб усе було заплутаним.
І ти не ревнуєш?
Ні, не ревную.
Вона як робот.
Я не як робот.
Просто я не ревную.
Шкода, що ти ревнуєш.
Мені цікаво...
Я шаленію, коли він фліртує
- на завданні. - Серйозно?
- Так. - Не думайте, що я зануда,
але спочатку ми уклали угоду.
Багато угод.
Щойно почали працювати. Що ми...
заробимо певну суму,
а потім одразу
- розійдемося. - Так.
О ні.
Припини.
Вибачте.
Ага, типу можна
просто розійтися і піти.
Уявляєш, якби фірма була такою відкритою?
Боже.
Треба випити.
Ось, вода.
Так, вода на столі.
Ні, щось міцніше.
- Там... - Бар позаду тебе.
- Вибачте. - Туди.
- Ні. - Нічого.
- Рада, що тебе це розсмішило. - Ти смієшся.
Боже.
Отже, як думаєте, якби фірма не звела вас,
чи були б ви сумісними?
Я думаю...
Навіть не знаю. Джейн...
така розумна, і я...
Не зустрічав ще такої, як вона.
Так, я дуже його поважаю.
Я думаю, що в нього
добре серце.
Так, я...
Раз. Він чхає тричі.
Будь здоровий.
Ага.
- Він чхає тричі? - Так.
- Два. - Боже мій.
Ого.
А тепер — гучний фінал.
Усе по-чесному.
Не знаю, за кого уболівати.
Ні.
Ні. Припини!
- Вона дуже сильна. - Гаразд.
Не схоже, що...
Нігті впиваються в мої вени.
- Боляче. - Не звалюй все на них.
Давай!
Ого! Джоне!
- У мене судома. - Неймовірно сильна.
- У мене судома. - Дякую.
Вона скажена. Наче звір.
Так. Це моя сутність.
Це була непроста перемога. Повір.
Я перемагала чоловіків вдвічі більших.
Схоже, ти перебільшуєш.
- Це комплімент. - Добре.
- Я сильна. - Нічого.
Боже.
Це Емінем?
- Це? - Так.
Це «Кліпс».
Я люблю Емінема. Він ще виступає?
Здається, так.
Я бачив його кілька років тому на фестивалі.
Він був хедлайнером.
Перед однією з пісень він сказав:
«Всі покажіть середній палець
і пошліть свою маму».
- І настає незручна тиша. - Ні.
І ми всі такі:
«Ні, ми любимо своїх мам.
Поговори зі своєю мамою».
А потім ми кричали:
- «Пробач її і себе». - Так.
- Розберися. - Так.
Ти вже дорослий для цього.
- Так. - Так, на тебе це вплинуло.
Джон одержимий своєю матір'ю.
- Ні, просто... - Обожнює її.
- Я ... - Обожнює.
- Усі обожнюють. - Гарна риса.
- Так. - Так.
Як Емінем міг спокутати свою провину?
- Як? - Слухай...
- Як він з цим жив? - Це важко.
Бути старим, відомим, та залишатися хуліганом.
- Це неможливо. - Так.
Має ж бути хтось,
хто став крутіше з віком.
- Хто це? - Так.
- Може, Мадонна? - Ні.
- Ні.
Доллі Партон.
- Доллі Партон - Точно.
Доллі, трясця, Партон.
- Стає тільки кращою... - Так.
...і кращою.
Це енергетика. Наче...
Шаде.
- Шаде! - Шаде!
- Шаде. Точно! - Погоджуюся.
Так, це козир.
- Точно. - Точно. Розібралися з цим.
Будете добавку?
Ще одну ложку пеканового масла.
- Ні, дякую. - Добре.
- Одну ложечку. - Гаразд.
- Шаде. Вона така красуня. - Так.
А яке...
Яке завдання було у вас найбожевільнішим?
Так.
Балі.
- Балі. - Балі.
Так. Це було божевілля.
Що за завдання?
Треба було...
витягти декого з тюрми.
Суворого режиму.
Без зв'язку, без зброї.
- Без прикриття. - Без нічого.
Так? Це були
- дуже-дуже... - Вільне падіння.
- ...специфічні параметри. - Так.
І як ви діяли?
Шкода, що мені не сказали цього раніше.
Є один секрет.
Як вибратися з будь-якої ситуації.
Найскладнішої.
Річ у диханні.
Якщо контролюєте його,
можете контролювати все.
Це ключ.
Дихання?
Це сильно.
А ще непогано мати план.
Але будьте готові відкинути його.
Навчіться думати на ходу.
Ніяких дурниць. Довіряйте інстинктам
- та інтуїції. - Так.
- Слухайте. - Слухайте.
Так.
Треба цього навчитися.
А у вас бувають дивні емоції після завдання?
Так.
Це природно.
Якось довелося вбити інших Смітів.
Як так?
Вони хотіли розлучитися.
- Це морозиво Häagen-Dazs? - Він жартує.
- Як смачно. - З фермерського ринку.
З молочної ферми на півночі.
Покажи котра година.
Ми запізнимося.
- Нам вже час. - Так.
- Що? - Що?
Так. У нас робота.
Зараз середина ночі.
Дуже вам дякую. Це був прекрасний вечір.
- Так. - Дякую, що прийшли.
- Та маємо йти. - Ти крутий кухар.
- Я мию посуд... - Знаєш...
- ...у гостях. - ...дивовижна вечеря.
- У вас завдання? - Дякую.
- Так. - Ви...
Ми багато випили. А ви збираєтеся
на завдання?
Так веселіше.
- Боже. - Так.
- Ви просто дикі. - Так.
- Ого. - Знаєте... Почекайте...
Взагалі-то...
Знаєте що?
Серйозно?
- Ходімо з нами. - Так.
- Я хотіла це сказати. - Боже.
- Чудова ідея. - А так можна?
- Кому яке діло? - Еге.
- Ходімо. - Це шанс
спробувати найвищий ризик.
- Так. - Це ідеально.
Давайте.
Це буде божевілля, якщо ми погодимося?
Ні, от побачите. Це як... Ні.
Ми розділимо гонорар.
Зможете попросити підвищення.
- Як хочете. - Я хочу.
Хочеш?
Так.
Хочу.
Гаразд, давай.
Круто. Ходімо.
- Перевдягніться. - Добре.
Чекаємо на вулиці. Я за кермом.
- Ходімо. - Так.
Добре. Ось.
Випий.
Навіщо?
Здається, вони нюхають кокаїн.
- Що? Справді? - Так.
Ось, про всяк випадок.
Ти точно не проти?
- Ні. - Ні?
Усе гаразд.
Сирна тарілка була не зайвою?
Ти що? Їм сподобалося.
Вони майже не їли.
Їм не сподобалася курка.
Вона була смачна.
Ні.
Солодка курка — відстій.
Вони все з'їли.
Ти молодець. Я перевдягнуся.
Покладіть під одяг.
Щоб не було помітно.
Краще на поперек.
Це датчики.
Ми зможемо знайти одне одного.
Ви наші нові друзі. Ми не можемо вас загубити.
Яке завдання?
Дуже просте.
Якраз звикнете до такого.
- Це доставка. - Дивись на дорогу.
Це...
Це доставка з найвищим ризиком.
Найвищий ризик!
Добре, ходімо.
Несіть ці сумки. Це вам.
- Не дуже важкі. - Дякую, любий.
- Це тобі. - Добре.
Усе нормально.
- Ходімо. - Добре.
Ходімо!
Хто тут сьогодні? Ти знаєш?
Повільніше. Гері.
Гері. Боже.
Що в сумках?
- GPS, айфони. - І зброя.
- Ми далеко?
Не знаю. Запитаємо у Гері.
- Сідайте. - Гері, що по часу?
Як минулого разу.
Знаєте, я залишуся тут.
Кілька годин, не більше.
- Максимум до світанку. - До світанку.
Залиште сумки після посадки.
- З хлопцями. - А ви...
Ви не летите з нами?
- Ні. - Ні.
- Це буде просто. - Так.
- Веселіться. Це дуже просто. - Насолоджуйтеся.
- Усе буде чудово. - Я не думав...
Ми зв'яжемося.
- Я нікуди не полечу. - До зв'язку.
Але це не те, що ми думали...
Що?
Залиште телефони у гвинтокрилі.
У джунглях небезпечно. Ми висадимо вас і полетимо.
Пального мало, тому підберемо вас рівно за 30 хвилин.
Це має бути тут.
Джоне.
Гаразд.
- Добре. - Гаразд.
- Джоне! - Все гаразд.
Я тебе кохаю.
Я тебе теж.
НОВИЙ ДРУГ ПРОВЕДІТЬ ПАЛЬЦЕМ, ЩОБ ВІДПОВІСТИ
Привіт.
- Привіт. - А ось і вони.
Привіт.
Не все так погано, вірно?
Це було доволі погано.
Так.
Їхній бос був не радий нам. Думаю, вони очікували вас.
Дідько. Капітан?
Бос. Єдиний дорослий.
Вони не діти.
- Їм від 17 до 19 років. - Так.
Піду по воду. Будеш щось?
Ні, дякую.
Боже. Як ви вибралися живими?
Я вражений.
Скористалися мачете.
Це було жахливо.
- Джоне. - Так.
Вони молоді.
Відбиватися простіше, вірно?
Ні, ми не різали дітей. Лише боса.
Що він сказав?
Вони вбили Капітана
- за допомогою мачете. - Чорт.
- Нас це влаштовує, так? - Так.
Усе добре.
Думаю, надалі треба працювати самим.
- Лише вдвох. - Так.
Слухайте.
Оскільки майже всю роботу виконали ви,
то маєте залишити собі всі гроші.
- Це справедливо. - Так.
Добре.
- Дякую. - Так.
Ми перекажемо гроші.
Ми їх перекажемо.
Схоже, ви втомились. Відпочиньте.
Дякую. Ви так про нас дбаєте.
Стривай. Джоне. Слухай.
Знаєш що?
Емінем відкрив ресторан «Мамині спагеті».
Непогана еволюція, вірно?
Так.
Це дуже круто.
- Ну все. - Бувайте.
- Добре, бувайте. - Бувайте.
Любимо вас. До зустрічі.
- Бувайте. - Бувайте.
Ага, бувайте.
НАДХОДЖЕННЯ $375 000
Що ти робиш?
Намагаюся заплакати.
БАЛЕРИНА З ХВОРОБОЮ АЛЬЦГЕЙМЕРА ТАНЦЮЄ «ЛЕБЕДИНЕ ОЗЕРО»
Усе гаразд?
Ні.
Я назвав тебе роботом.
Ти не робот. Хотів, щоб ти це знала.
Я знаю, що ти не робот.
Бо ти ревнуєш.
Бо я що?
- Ти ревнуєш. - Ні.
Не ревную.
У Руні дві руки.
Було і є.
Непогана брехня.
- Начхати. - Вона каже «начхати».
- Ти купився. - Ти сказала...
Ти сказала...
що у неї одна рука.
Молодець. Непогана брехня.
Непогана.
Якби сказала мені на 15 хвилин пізніше, то ні.
Але це було швидко. Молодець.
І ти купився.
- Так. - Ви зустрічалися.
- Так. - I ти засумнівався.
Підловила мене.
Ти казав, що кохаєш мене.
Тоді, перед мачете.
Так. Ти теж.
Але ми мали померти.
То не кохаєш?
Ні, кохаю.
Повтори.
Я таки тебе кохаю.
Це круто.
Пішов ти!
Скажи.
Скажи це.
Клас.
Мені це подобається.
- «Я тебе кохаю». - Кохаю тебе.
Ти серйозно?
Так.
Так тупо.
Знаєш...
Вони мені не сподобалися.
Я їх ненавиджу.
- Справді? - Ненавиджу.
- Дуже сильно. - Дуже сильно.
- Вони жахливі. - Не круті.
- Так! - Зовсім не круті.
Це було наче якесь дивне заклинання.
Я не розумію, що сталося.
Чому вони нам так сподобалися?
Я не знаю, правда. Вони такі...
- Чхання. Чхання тричі. - Чхання.
- Ми їм плескали. - Так.
- Нам так сподобалося. - Ми такі:
«Це що, твоя фішка?»
«Ми ходимо на вечірки та чхаємо».
- Тричі. - Тричі.
- А ми ще й плескали. - Так.
У перші два я повірив.
- Останній йому не давався. - Ні.
Він такий...
Це все акцент.
- Так. - Викликає співчуття.
- Хочеться все пробачити. - Так.
- Він такий: «Треба просто... - Боже.
...дихати».
«І у нас вийде все, що завгодно».
А ти така: «Я цього не знала».
- Що? - Так.
Ти це сказала. І похитала головою.
Ти така: «Це чудово».
Так, похитала.
- Як соромно. - Він сказав про те, що ми
робимо все життя.
З його вуст це здавалося магією.
Таке враження,
- що ми так ніколи не робили. - Так.
Я такий: «Дихання. Звичайно. Як я сам не додумався?»
Боже.
- Хай вони ідуть під три чорти. - Так.
Переклад субтитрів: Іван Рябоконь
Творчий керівник Дмитро Восколович