Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ahoj.
Tvůj novej řidičák, platební karta
a oddací list.
Žádalas o vysoce rizikový nasazení?
- Jo. - Já taky.
Ty mu zlomíš nohy, já ruce.
Můžeme mu přikrýt obličej?
Panebože!
MISE NEBYLA SPLNĚNA. JEDNO SELHÁNÍ. ZBÝVAJÍ DVĚ.
Co uzavřít pakt?
Jakmile vyděláme určitou částku,
rozejdeme se.
Jo. Jasně.
Johne!
Nemůžeš se takhle utrhnout ze řetězu.
Vážně ti na mně záleží.
Ne. Fakt moc mi na tobě záleží.
„Čauva.
„Užijte si den volna.“
Dneska je ale krásně.
Jo.
Rád se courám.
Chápeš?
Jako, na procházce.
Jo. Hlavně když to není běh.
Koupíme si nějaký víno?
Ne, vín přece máme celou místnost.
Jenom víno v plechovce.
Někdy rád nakupuju.
Ten mám nejraději. Dobrou chuť.
Papriky z naší zahrady
- jsou fakt dobrý. - Nech toho.
- Co je? - Z té zahrady nikdy nic nesním.
Já ti to tajně dávám do jídla.
Jsi nechutnej.
- Snědlas už nejmíň palec. - Přestaň.
Hele, ty jsou krásný.
- Jsou čerstvé? - Ano.
Vypadají výborně. Jsou bio?
- Ano, jsou bio. - Jo?
Dá se z nich udělat gazpacho?
Jo.
Runi?
- Nech toho. - Ahoj.
- Panebože. - Jo.
Panebože.
- Jak se máš? - Nemůžu tomu uvěřit.
- Ahoj. - Čau.
- Jak se máš? - Dobře.
Jak je to dlouho?
- Věčnost. Nejspíš věčnost. - Věčnost.
Rád tě vidím.
Vypadáš dobře.
- Díky. Sluší ti to. - Děkuju.
Tohle je moje žena.
- Ahoj. - Ahoj.
- Jsem Runi. - Těší mě.
Mě taky.
To je Benjamin.
- Ahoj. Jak se máš, Benjamine? - Ahoj.
- Kolik ti je?
- Šest. - Šest?
Ten těm rajčatům teda nakládá.
- To je super věk. - To teda.
- Jo. - Jo.
Vy teď bydlíte tady?
- Jo. - Jo. Zrovna...
Povýšili ji, tak jsme se přestěhovali.
Páni. Co děláš?
Navrhuju software.
Takže uživatelské rozhraní
a tak.
To je úžasný.
- Gratuluju. - Díky.
- Pořád děláš foodstyling? - Jo.
Jsem výtvarná ředitelka.
Hustý.
Jo, hustý.
- Super. - Jo.
No...
moc ráda jsem vás viděla.
- Jo. - Ráda jsem tě poznala.
- Rád jsem tě viděl. - Musím běžet.
- Dobře. - Rozluč se.
Ahoj.
- Ahoj, Benjamine. - Ahoj.
- Rozkošnej klučina. - Jo.
Je moc krásná.
Víš ty co? Fakt jsi na mě udělal dojem.
Proč?
Jako, není na tom nic špatnýho. Jen...
Nevím. Myslela bych, že tě to rozhodí.
Jsem ráda, že ne.
O čem to mluvíš?
Že má jen jednu ruku.
Co? Co to povídáš?
- Děláš si srandu? - Ne.
Má jen jednu ruku.
- Má dvě. - Má jednu.
Ona měla obě, když jste spolu chodili?
No, měla.
Dáte mi tři tyhle?
Ty si nepamatuješ, jestli tvoje holka měla jednu ruku.
Měla... Moment.
Počkat. Spali jste spolu?
Jo. Bylo to...
Dělali jsme jen tohle. Na tom náš vztah stál.
A když jste měli sex, ty sis nevšiml,
jestli na tebe sahá jednou, nebo dvěma rukama?
- Má obě ruce. - Bože.
Ty to nevíš. To je smutný.
Můžete mi to nakrájet?
Jasně.
Díky.
Je náš nový soused.
John! John Smith!
Tohle jsem nechtěl.
Co jste to říkal?
- Neobjednal jsem si to. - Jméno?
John Smith.
Tohle je objednávka Johna Smitha.
Ale já si to neobjednal.
A co jste si objednal?
Obyčejnou pomerančovou šťávu.
Klasiku.
Čekám tu už čtvrt hodiny.
Tohle je pro Johna. Johna Smitha.
- Já vás slyšel. - Já jsem John.
To je moje?
Zelený čaj s mandlovým máslem?
To je ono.
- Díky. - Není zač.
Takže...
- O co šlo? - Ten chlap je hroznej.
Jo, o to šlo. Ale...
Asi se jmenujeme stejně.
Chtěl jste pomerančovej džus?
Přišel sem jeden chlap a vzal si ho.
- Fakt? - Jo.
Byl se sebou až moc spokojenej.
Pane?
- Ne, to nemusíte. - Ne. Co si dáte?
Objednám nám oběma. Takže pomeranč?
Jo. To by bylo super.
Dobře. Pomerančovou šťávu
- a ještě jeden čaj. - Jistě.
Páni. Šest až sedm let.
Je to...
Je to pořád zábava? Co...
- Co? Ty kráso. - Jako... Jo.
Jo, pořád to žeru.
Johne, rozhlídni se.
Fajn.
A teď se podívej na nás.
- Jasně. - Nechápej mě špatně,
cesta je to
trochu hrbolatá,
ale prostě se jí drž a zvládneš to.
Jo, nakonec budeš mít pár škrábanců, ale...
Johne, je to úžasnej život.
- Přesně to jsem říkal. Myslím... - Ahoj.
- Zdravím.
A tohle bude tvoje Jane.
- Jo. - A je to kočka.
Měls štěstí.
Díky. Jo, je krásná.
Jsem John.
Jane.
Příjmením je Smith.
Je jeden z nás.
Cože?
- Jo. - Tyjo.
Jo.
- Další Smith. - Ano.
Potkals už někdy další Smithy?
Jo, kdysi. Pár. Při práci.
Ale dneska poprvý úplnou náhodou.
- Teda. - Jo.
Já vím.
- Kupovali jsme si pití. - To je šílený. Co?
Povinnosti volají.
- Jo, jen to vezmi. - Omluvte mě.
Je to šílený. Má děsně moc informací.
Podle mě si myslí, že...
je to tajná služba založená po 11. září.
Protože to dělají asi tak 15 let.
Tak jo.
Měli bysme podniknout tohle.
Večeři.
Poznáte mou Jane.
Pokecáme o práci, dáme si pár skleniček
a odpočineme si. Bude to super.
- Jo. - Dobře.
To zní bezva. Řekni kdy.
Co dneska?
- Dneska? - Jo. Co,
- máte jiný plány? - Ne. Jsem...
- To by šlo. - Jo.
- Jo. Prima. - Tak jo.
Dobře.
Telefon.
Jasně. Nevíš, kde bydlíme.
Moje číslo máš.
Pošli mi adresu. Dorazíme v sedm.
Přinesu lahev něčeho starýho a nebezpečnýho.
- Super. - Vyhovuje?
- Jasně. Bezva. - Super. Jo.
Těšilo mě.
- Mě taky. - Rád jsem tě poznal. Díky.
Ahoj, lásko. Hele, tomu nebudeš věřit...
Takže oni k nám dneska přijdou.
- Projdeme to ještě jednou... - Jo.
...a koupíme toho víc.
Jo. Měli bysme koupit něco na dezert.
Jo, dezert. Viděla jsem nějaký...
Líbily se mi tam meruňky.
Meruňky?
Jsi...
Jsi nervózní?
Ne. Teda...
Jenom trochu.
Super je, že oba jsou Smithové.
- Můžeme se s nima bavit o čemkoli. - Jo.
Jo. Máš pravdu.
Mimochodem, sluší ti to.
- Jo? - Jsi fakt kočka.
- Není to moc? - Ne.
- Tohle? - Nemyslím si.
Ladíme spolu.
Oba máme roláky.
- Jdu se převléct. - Ne.
- Ale jo. - Neměň to.
Nikdy se neměň.
- Ahoj. - Ahoj.
Jane, to je Jane.
Čau, chlape. Rád tě vidím.
Taky tě rád vidím.
- Nazdar. - Ahoj. Ráda tě vidím.
- Ahoj. - Rád tě vidím.
- Panebože. - Díky.
- To je ale díra! - Je to tu parádní.
- Lidi... - Je to i na dobrém místě.
- Jo. Krása. - Je to krása.
- Díky. - Nádherně to voní.
- To je Johnova práce. - Jo.
Chcete něco k pití?
Jo. Neseme vám tohle.
Připomíná to Hibiki.
- Díky. - Moc děkujeme.
Nám neděkujte.
Ta je od šéfa.
Je vzácná a pořádná a není pro padavky.
Tak nás napadlo, že se na dnešek bude hodit.
-„Užívejte.“ - Jedno slovo.
Jedno slovo. Žádnej záhadnej vzkaz.
Nic. Jo.
Co, vy dostáváte zprávy?
- Jo. - Jo.
Jednou jsme selhali
- a teď máme jen vzkazy. - No,
nebylo to...
Šlo o formalitu.
Měli jsme něco udělat
- a dopadlo to... - Jo.
Nemohli jsme za to.
- Jo. To se nám nikdy nestalo. - Jo.
Jo. Však víte.
- Bylo to jednou. - U nás nikdy.
- Stalo se to jednou. - Nám nikdy.
Vlastně o nic nešlo.
Co kdybys nám holkám nalil?
- Jo. Jasně. - Jo.
- Tak provedeš mě tu? - No jasně.
- Chceš? - To je super.
- To je ale barák. - Kluci asi začnou tam.
Ta místnost na jógu mi přišla super,
ale tohle je...
Je to tu tak velké!
Naše ložnice vede na zahrádku v přízemí,
ale je o dost menší.
Super.
Společnost má na tyhle věci
překvapivě dobrý vkus.
Vlastně jsem ho koupila já.
- Vážně? - Jo.
Jo.
Chtěla jsem začít kupovat umění, až začnu vydělávat.
Máš dobré oko.
- Jo? - To se nedá koupit ani naučit.
- To je milý. Díky. - Myslím to vážně.
Ahoj, míco.
To je Max.
Ahoj, Maxi.
Ty vedou...
Do úkrytu.
- Je na dost divném místě. - To jo.
Podle mě by měl být ve sklepě.
- Jo. - Jo.
Nedělej si s tím hlavu.
V tomhle můžeš Společnosti důvěřovat.
Optimální využití prostoru,
efektivita a tak.
Nevím, jak to dělají,
ale to je rozdíl mezi námi a zbytkem.
My ten náš nepoužíváme.
Opravdu?
Kromě odposlouchávání.
- Už jsi to dělala? - Ne.
To bys ale měla.
Ten jsi nevybírala?
Ne. Ten jsme nemohli.
Klasika.
Tak jo.
Já vím. Je to...
Hlášení rádi podáváme společně. Je to...
Nervuju se, že něco vynechám.
Chápu. Naše dělám komplet já.
Všechny sama?
Jo. Vidělas mého Johna?
Ve spoustě věcí je úžasný, ale psaní k nim nepatří.
Dost detailů vynechává.
Ale neměnila bych ho.
Jsem ráda, že nás dali dohromady.
Přemýšlíš někdy nad tím, co jsou zač?
Společnost.
Kdysi jo.
Hodně.
Obzvlášť na začátku.
Ale můžu ti dát takovou malou radu?
- Jo. - Jedna Jane druhé.
Nešlapej si po štěstí.
Společnost se o tebe postará.
Stačí si jen říct.
Jane, lásko, už je jídlo!
Mám hlad jako vlk.
Zahákl jsem nohu o vršek klece.
Neměl spodky!
Neměl jsem spodky!
Takže tvoje nádobíčko... Bimbalo se.
A bylo to...
„Mazej do vrtulníku!“ Víš co.
„Mazej dovnitř!“
Ale pak... Poslouchejte.
Je to dobrá lekce, ne?
Vždycky musíte mít pěkný a čistý spodky.
- Jo. - Nikdy nevíte.
To říkám taky.
- Ona to říká... - Pořád.
- ...na každý schůzce. - Promiň. Byla to moje vina.
- Ale nebyla. - Byla.
Můžu za to já.
- Bylo to nedorozumění. - Byli jsme...
Ne. Byli jsme, víte co.
- Byli jsme... Ne. - Za všechno můžu já.
Hele.
Někdy to trvá,
než si věci sednou.
- To jo. - Jo.
Hlavně na začátku.
My se od tý doby zlepšili.
Jo.
Jak dlouho už...
Asi pět šest let.
Počkat, takže vy jste spolu nezačínali?
Po pár letech jsem dostal jinou.
- Tyjo. - Musel jsem najít novou Jane.
- Teda. - Měl jsem štěstí.
Tos teda měl.
Jsem klikař. Jo.
- To já mám kliku. - Je...
Je vyzrálejší. Víc...
- Jo. - Víc se...
- Víc se k sobě hodíme. - Jo.
- To je prima. - To je super.
Jaký vám
přijdou rozkazy od Supa?
- V pohodě? - Supa?
- Supervizora.
My...
Říkáme mu Čauva.
- Čauva? - To je hezký.
To byla první věc...
Co nám řekl. V e-mailu.
Jo. Prej: „Čauva!“
A my na to: „Páni,
„to je nějaká milá číča z animáku.“
- Je to roztomilý. - Jo.
- Čauva. - Bylo to zajímavý.
- Zůstalo mu to. - Jsou v pohodě.
- V pohodě. - Jo.
Jenom náročný.
Myslím, že nám chvíli trvalo pochopit kritéria...
- Počkej. - Jo?
Na jaké jste úrovni?
- Vysoce rizikový nasazení. - Jo.
A vy?
- Superrizikový. - Fakt?
- Jo. - Tyjo.
Líbí se nám to.
- Sedí to k našim osobnostem. - Jo.
Ale kdo ví? Jednou to možná
všechno vyměním za nízkorizikový nasazení.
- To bys udělal? - Jo. Víš co,
oblíknu si stejnokroj
a budu doručovat zásilky.
To spíš v červenci nasněží.
Poslíčci jsou...
- To nevíš. - Jsou to Smithovi.
Hodně si vydělají.
Malý riziko. Ti, co nám dávali...
- Ti... - Už to dává smysl.
Zvládli byste kvůli výhodám přejít do nízkorizikovýho?
- Ne. - Možná.
Já asi ne. Nudila bych se.
- Ty ano? - Jo.
Je na tom něco pěknýho. Jsi jako zahradník.
Víš, kdy máš hotovo. A děláš pořád to samý.
Ale asi je to trochu smutný,
kdyby James Bond doručoval dárkový koše.
To asi moc super není.
Chtěli byste někdy přejít výš?
Přemýšlela jsem o tom.
- Jo. - Jo.
- My zkusili oboje. - Jo.
Superrizikové nasazení se moc neliší.
Jen peníze a výhody jsou o dost lepší.
Jasně.
Myslím, že...
Asi bychom to zvládli. Zkusila bych to.
- Jo. - Mě...
- Zajímalo by mě to. - To rozhodně.
Byla by zábava to zkusit.
- Jo. - Jednou.
- Jo. - Takže...
Jak to máte s intimitou?
Jak to klape? Na vztahové úrovni.
- Co... - Jo.
- Je to super. - Je to super.
- Fakt super.
No co? Je!
Však jo! Jsem zvědavá. Já vím, omlouvám se.
- Je to úžasný. - Ale pro mě
- je to fascinující. - Máme...
Nejdřív jsme měli pravidla.
- Jo. - Že spolu
nebudeme spát.
- Cože? - Co?
- Jo. - Ze začátku.
- Ale pak jsme... - Strhali...
- My ze sebe strhali šaty. - Jak? Jo.
- Hned první večer. - Jak jste mohli?
Nemohla jsem odolat.
Netrvalo nám to dlouho.
Museli jsme někoho zabít,
abysme se dostali do nálady.
Takže to je celkem...
Já to nechápu. Bydlíme ve stejném domě,
děláme spolu všechny ty šílenosti. A pak...
- Takže to přirozeně tak... - Jo.
- ...jiskří. - Jasně. Jo.
Jen jsem nechtěla být nemorální, víš?
Protože jsme obchodní partneři. A fakt... Víte co.
Asi jsme nechtěli, aby to bylo matoucí.
A vy nežárlíte?
Ne, normálně nežárlím.
Je jako robotka.
- To nejsem. - Je jako...
Jenom normálně nežárlím.
Promiň, ale ty žárlíváš.
Zajímalo by mě...
Já úplně šílím, když flirtuje
- jen na misích. - Fakt?
- Jo. - Teď zním jako suchar,
ale nejdřív jsme uzavřeli dohodu.
- Spoustu dohod. - Třeba...
To bylo úplně na začátku. Že...
vyděláme určitou částku
a pak, jakmile k tomu dojde,
- si půjdeme svou cestou. - Jo.
To snad ne.
Nech toho.
Pardon.
Jako byste se mohli prostě
rozejít a odejít.
To by bylo, kdyby Společnost byla tak otevřená.
Ježiši.
Musím se napít.
Tady. Voda.
Jo. Máš tam vodu.
Ne, něčeho silnějšího. Třeba...
- Za tebou... - Za tebou je bar.
- Omlouvám se. - Přímo tam.
- Ale ne. - V pohodě.
- Jsem ráda, že vás to rozesmálo. - Smáli jste se.
Ty kráso.
Myslíte, že kdyby vás Společnost nespárovala,
že byste se k sobě hodili?
Myslím...
Nevím, Jane mi přijde...
tak chytrá
a já nikoho podobnýho nikdy nepotkal.
Já si ho fakt vážím.
Myslím,
že má dobrý srdce.
Jo.
Jedna. Kýchá vždycky třikrát.
Na zdraví.
Jo.
- Kýchá třikrát? - Jo.
- Dva. - Panebože.
Tyjo. A teď...
A teď zlatý hřeb.
Ne, jsme fér.
Nevím, komu fandím!
Ne.
Ne! No tak!
- Je šíleně silná! - Musím uznat,
že nevypadá jako...
To ty tvoje nehty. Trefilas žíly.
- Trefilas mi žíly. - Na ně to neházej.
Do toho!
Páni! Johne!
- Dostal jsem křeč. - Je šíleně silná.
- Dostal jsem křeč. Byla to věčnost. - Díky.
- Je šílená. Je jako zvíře. - Díky.
Přesně. Taková v nitru jsem.
Nebylo snadné tě porazit. Fakt ne.
S dvakrát většími chlapy jsem měla snazší remízy.
To zní jako urážka, ale nevadí.
- To byla lichotka! - V pohodě.
- Jsem silná! - V pohodě.
Tyjo.
To je Eminem?
- Tohle? - Jo.
To jsou The Clipse.
Eminema mám rád. Vystupuje ještě?
Myslím, že jo.
Před pár lety jsem ho viděl na fesťáku.
Byl zlatej hřeb. Pamatuju si,
že mezi písničkama všem řekl:
„Lidi, zvedněte prostředníček
„a řekněte: Nasrat, mami!“
- A pak bylo divný ticho. - To ne.
A všichni jsme si říkali:
„Ne, ty vole. My máme svoje mámy rádi.
„Měl by sis s tou svou promluvit.“
A pak si říkáme:
-„Odpusť sobě i jí.“ - Pracuj na tom.
- Jo.
Jsi už dost starej, aby sis to vyřešil.
- Jo. - Jo, zasáhlo vás to.
John je svou mámou posedlý.
- Nejsem posedlej. Jen... - Miluje ji.
- Já... - Miluje ji.
- A kdo ne? - To je dobrá vlastnost.
- Jo. - Jo.
Jak by tohle mohl Eminem napravit?
- Jak? Co může... - Hele.
Jak po tomhle může být v pohodě?
Je těžký být starej, slavnej a zůstat sígr. To uznávám.
- Podle mě to nejde. - Jo.
Musí existovat někdo,
kdo je s věkem hustější.
- Kdo? - Jo.
- Co Madonna? - Ne.
- Ne.
Dolly Parton.
- Dolly Parton. - Přesně!
Dolly Parton, sakra!
- Je pořád lepší a lepší. - Jo.
A lepší.
To je ten šmrnc. Je jako...
Sade Adu.
- Sade! - Sade!
- Sade. To je ono. - Jo. Jsem pro.
Tyhle jsou ty nejlepší.
- Přesně. - Jo. Přišli jsme na to.
Chcete ještě?
Dám si ještě kopeček zmrzliny.
- Já ne. Díky. - Dobře.
- Jen kopeček. - Dobře.
- Sade. Je moc krásná. - Jo.
Jaká...
Jaká byla vaše nejšílenější mise?
Jo.
Bali.
- Bali. - Bali.
Jo. To byl úlet.
O co šlo?
My...
Dostávali jsme někoho z vězení.
S maximální ostrahou.
Bez vysílaček, beze zbraní.
- Bez podpory. - Úplně bez ničeho.
Že? Byly to
- hodně... - Volný pád.
- ...konkrétní kritéria. - Jo.
Co jste udělali?
Kéž by mi to, co ti teď řeknu, někdo řekl na začátku i mně.
Existuje tajemství,
jak se dostat z kterýkoli situace.
Ať je sebehorší.
Je to v dechu.
Pokud ho máš pod kontrolou,
můžeš mít pod kontrolou cokoli.
To je ten trik.
Dýchání?
To je teda něco.
Taky je fajn mít plán.
Ale být připravený ho nechat plavat.
Prostě se naučit myslet za pochodu.
Být chytrý, věřit svým instinktům,
- dát na intuici. - Jo.
- Poslouchat. - Poslouchat.
Jo.
To se rozhodně učím.
Cítíte se po misi někdy divně? Emočně.
Jo.
To je normální.
Jednou jsme museli zabít jiný Smithy.
Jak to?
Možná se chtěli rozvést.
- Vole, to je jen Häagen-Dazs? - Dělá si srandu.
- Je to děsně dobrý. - Je z farmářských trhů.
Z nějaký mlíkárny na severu.
Jen se kouknu, kolik je.
Přijdeme pozdě.
- Musíme jít. - Jdeme pozdě.
- Co? - Cože?
Jo. Jsme v práci.
Vždyť je noc.
Moc děkujeme. Byl to úžasný večer.
- Tak jo. - Díky, že jste přišli.
- Je mi líto, že už musíme. - Vaříš pekelně dobře.
- Na návštěvě vždy... - Jen chci říct...
- ...myju nádobí. - Večeře byla skvělá.
- Vy jste teď na misi? - Díky.
- Jo. - Vy jste...
Pardon. Hodně jsme pili. Vy teď jdete
na misi.
Takhle je to větší sranda.
- Ježiši. - Jo.
- Vy jste teda čísla. - Jo.
- Páni. - Vlastně... Počkej.
Vlastně...
Víte vy co?
Vážně?
- Měli byste jít taky. - Jo.
- To jsem chtěla říct. - Tyjo.
- Je to skvělý nápad. - To se může?
- Koho to kurva zajímá? - Koho to zajímá?
Jak jinak
zkusit superrizikovou misi.
- Jo. - Skvělá příležitost.
Pojďte.
Nebude to šílený, když do toho půjdeme?
Ne, uvidíte. Je to... Ne.
Rozdělíme si peníze a všechno.
Když se vám to zalíbí, můžete chtít povýšení.
- Když ne, tak ne. - Já bych šla.
Chceš do toho jít?
Jo.
Chtěla bych jít.
Tak jo. Jdeme.
- Paráda. Jdeme. - Jdem na to.
- Běžte se převlíct. - Fajn.
- Sraz venku. Řídím já. - Tak venku.
- Pohyb. - Tak jo.
Tak jo. Na.
Vypij to.
Proč?
Myslím, že dole šňupou koks.
- Co? Fakt? - Tak jo.
Na. Kdybychom je potřebovali.
Vážně ti to nevadí?
- Nevadí. - Ne?
Bude to dobrý.
Nebyl ten tác se sýry moc?
Děláš si srandu? Byli nadšení.
Skoro nic si nedali.
Nechutnalo jim kuře na meruňkách.
- Ne. Bylo dobrý. - Určitě.
Nebylo.
Sladký kuře nemá rád nikdo.
Snědli všechno. Bylo skvělý.
- Povedlo se ti. Převléknu se. - Fajn.
Zastrčte si to pod šaty.
Ať to není vidět.
Většinou je to fajn na bedra.
Sledovací zařízení.
Ať víme, kde kdo je.
Jo, jste naši noví kámoši. Nemůžeme vás ztratit.
Co máme za úkol?
Je to taková brnkačka.
Jen ať se oťukáte.
- Doručení. - Věnuj se řízení.
Je to...
ohromně rizikový doručení.
Ohromně rizikový!
Tak jo. Jdeme!
Vezměte tyhle tašky. To je pro tebe. A my máme
- o něco lehčí. - Díky, zlato.
- Ta je pro tebe. - Dobře.
To nic.
- Tak jdeme. - Dobře.
Jdeme!
Kdo tu dneska je? Víš to?
Louda Gary.
Gary. Bože.
Co v nich je?
- GPS, iPhony. - A zbraně.
- Je to daleko?
Nevím. Zeptáme se Garyho.
- Tak jo. Jdem. - Ahoj, Gary. Kolik?
Asi jako minule, madam.
Dobře. Víte co? Zůstanu tady.
Bude to jen pár hodin.
- Nejpozději do úsvitu. - Do úsvitu přistanete.
Až přistanete, tašky tam nechte.
- U kluků. - To...
Vy s náma nepoletíte?
- Ne. - Ne.
- Bude to hračka. - Jo.
- Užijte si to. Bude to hračka. - Bude to jízda. Bavte se.
- Bude to bezva. - Tohle jsem...
Pak se vám ozveme.
- Do toho nejdu. - Pak se ozveme.
Tohle jsme na mysli neměli.
Cože?
- Mobily nechte ve vrtulníku. - Mobily nechte ve vrtulníku.
V džungli je to nebezpečný. Vyhodím vás a udělám kolečko.
Paliva je akorát, tak se pro vás vrátíme za půl hodiny. Přesně.
Mělo by to být tady.
Johne.
Tak jo.
- Dobře. - Fajn, dobře.
V pohodě.
Kdyby něco, miluju tě.
Taky tě miluju.
NOVEJ KÁMOŠ – JOHN
Ahoj.
- Ahoj. - Tady je máme.
Ahoj.
Nebylo to zlý, co?
Bylo to dost zlý.
Jo.
Jejich šéf nás neviděl moc rád. Myslím, že čekali vás.
Do prdele. Kapitán?
Šéf. Jedinej, co tam nebyl děcko.
Nejsou to děti.
- Je jim tak 17 nebo 19. - Jo.
Skočím pro vodu. Chceš něco?
Ne, díky.
Páni. Jak se vám podařilo vyváznout živí?
Udělali jste na mě dojem.
Museli jsme použít mačetu.
Bylo to dost hrozný.
- No, Johne. - Jo?
Jsou mladí.
S těma se bojuje snáz, ne?
Ne. Na šéfa. Děcka jsme žádný nerozsekali.
Co říkal?
Zabili Kapitána.
- Mačetou. - Sakra.
- Ale pro nás dobrý, ne? - Jo.
Je to v pohodě.
Odteď bychom si asi měli hledět svého.
- Jen my dva. - Jo.
Hele.
Jelikož jste odvedli většinu práce,
měli byste si nechat celou odměnu.
- Je to fér. - Dobře.
Jo.
- Díky. - Jo.
- Převedem vám peníze. - Převedeme...
Převedeme vám peníze.
Fajn. Vypadáte unaveně. Běžte si odpočinout.
Díky. Staráte se o nás.
Počkej. Johne!
Hádej, co jsem četl.
Eminem si otevřel restauraci Máminy špagety.
Hustej vývoj, co?
Jo.
Je to fakt hustý.
- Tak jo. - Fajn.
- Tak jo, děcka. - Ahoj.
Máme vás rádi. Mějte se.
- Ahoj. - Čau.
Jo, ahoj.
PODROBNOSTI PLATBY – 375 000 DOLARŮ
Co děláš?
Snažím se brečet.
BÝVALÁ BALETKA S ALZHEIMEREM TANČÍ NA LABUTÍ JEZERO
Jsi v pohodě?
Ne.
Řekl jsem, že jsi robotka.
Nejsi. Jen chci, abys to věděla.
Vím, že nejsi,
protože žárlit umíš.
Protože co?
- Umíš žárlit. - To teda ne.
Já nežárlívám.
Runi má obě ruce.
Vždycky je měla.
Byla to dobrá lež.
- Jak myslíš. - Prý „jak myslíš“.
- Skočils na to. - Říkalas...
Říkalas, že...
Říkalas, že má jen jednu ruku.
To bylo dobrý. Dobrá lež.
Bylo to dobrý.
Říct mi to o čtvrt hodiny později, nevěřil bych ti.
Ale bylo to rychlý. Dobře ty.
A tys na to skočil.
- Jo. - A chodils s ní.
- A zarazil ses nad tím. - Jo.
Dostalas mě.
Řekls, že mě miluješ.
Těsně před tou mačetou.
Jo. Ty taky.
Jo. Ale měli jsme namále.
Takžes to tak nemyslela?
Ale jo.
Jo co?
Jo, miluju tě.
Super.
Naser si!
Řekni...
Řekni to.
Líbí se mi to.
- Ty mě... - Líbí se mi, jak...
- Miluju tě. - Miluju tě, Jane.
Myslíš to vážně?
Jo.
To je ale blbý.
Víš, fakt se mi...
Ti dva se mi fakt nezamlouvali.
Já je nesnáším.
- Fakt? - Nenávidím je.
- Hrozně moc. - Hrozně moc.
- Jsou děsní. - Nejsou v pohodě.
- Že! - Vůbec nejsou v pohodě.
Bylo to jako nějaký divný kouzlo...
Nevím, co se stalo.
Proč se nám tak líbili?
Já fakt nevím. Byli tak...
- To kýchání. Na třikrát. - To kýchání!
- Tleskali jsme mu. - Jo!
- Tak se nám to líbilo! - Tleskali jsme mu.
„To je tvoje poznávací znamení?“
Jako by říkali: „Chodíme na párty a kýcháme tam.“
- Na třikrát. - Jo.
- To poslední podle mě hrál. - Jo.
První dvě, fajn. Byly reálný.
- To poslední tahal až z paty. - Jo.
Bylo to...
A ten jeho přízvuk.
- Jo! - Už proto mu chceš pomoct.
- Děsně moc mu kvůli němu odpustíš. - Jo.
„Musíš akorát... - Bože.
„...dýchat.
-„A zvládneme cokoli.“ - A já...
A ty ses zatvářila: „To bych nevěděla.“
- Cože? - Ne.
Tohle jsi udělala. Zavrtělas hlavou.
Jako bys říkala: „To je až moc dobrý.“
- Zavrtěla jsem. - Řekl...
- To byl trapas. - ...něco, co děláme
celej život.
Udělal z toho nějaký kouzlo.
Jako bysme
- to nikdy předtím nedělali. - Že jo!
Říkal jsem si: „Dýchat. No jasně. Proč mě to nenapadlo?“
Bože.
- Srát na ně. - Jo.
Překlad titulků: Markéta Klobasová
Kreativní dohled Lucie Musílková