Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NATOČENO PODLE SKUTEČNÉHO PŘÍBĚHU.
BOHUŽEL.
Hudba
Rudy, posloucháš mě vůbec?
Haló?
Rudy!
MÁMA
Ahoj, mami.
Rudy, kde jsi? Čekám na tebe.
Jsem na večeři s Haley.
Pořád se zahazuješ s tou gringou?
Mám tě pozdravovat od mámy.
Ne, nemáš.
Haley tě taky zdraví.
Ne, nezdravím.
Pojď domů. Dělám feijoadu...
Dobře, nezdržím se dlouho.
Čekám na tebe.
Mám tě rád. Tak zatím.
Promiň.
Vždyť jsi skoro nic nesnědl.
Snědl, ale máma dělá feijoadu.
Tak proč chodit sem?
Jak to myslíš? Abych byl s tebou... Abychom se mohli najíst.
Má jenom mě. Nechci, aby jedla sama.
Mě ale klidně necháš jíst samotnou.
Jo.
Ne, samozřejmě, že ne. Jak to myslíš?
Dokonce i po čtyřech letech
mám občas pocit, že soupeřím o tvou pozornost.
To přece není žádná soutěž. Miluju tě, Haley.
Občas mám pocit, jako bys byl někde jinde.
Jak pokračuješ s diplomkou?
Jo, jde to.
Ještě jsi ani nezačal, viď?
- Ne. Dělám na tom. - Dovolíš mi, abych ti pomohla?
- Ne, nepotřebuju... - Promoce je za šest týdnů.
Hej.
Jo, poslyš... Omlouvám se.
Včera jsem pracoval do dvou do rána. Takže jsem strašně utahanej.
Co je?
Já jen...
Loutková představení v metru nejsou úplně práce.
Říkal jsi, že si chceš po promoci sehnat společný bydlení.
To chci. Vážně.
Pronájem je ve městě drahej.
Mí rodiče nám můžou pomoct,
ale asi ne na moc dlouho,
- jestli půjde o loutky. - Žádný rodiče nám pomáhat nebudou.
Budeš muset vymyslet něco jinýho kromě dýšek ve sklenici.
Vím, že těm loutkám nevěříš,
ale mohlo by z toho být něco většího,
možná je v tom něco víc, než jen představení v metru.
Ale taky si myslím,
že možná existuje svět,
ve kterým investuješ všechnu tuhle kreativitu do stabilní práce
nebo do něčeho stálejšího v čem jsou skutečný peníze.
Podíval ses vůbec na ten přehled ze Zillow, kterej jsem ti poslala?
Rudy?
Rudy.
Přesně tohle mám na mysli.
Snažím se tu plánovat naši budoucnost, a ty se mě ani nenamáháš vnímat.
Zlato, možná na tebe moc tlačím, ale za devět měsíců...
Skončila jsem s tebou.
- Cože? - Jo. Skončila jsem.
Haley? Co?
- Už musím jít. - Co to...
- Dej mi chvilku. Můžu prosím... - Už musím jít.
Co?
Já...
- Sbohem, Rudy. - Haley, no tak!
Ahoj, mami.
RYTMUS
Drobný?
Nemáte pár drobnejch?
Nějaký drobný?
ZMĚNA JE TO, CO BYS MĚL UDĚLAT
MĚLA TĚ ODKOPNOUT MNOHEM DŘÍV
MÁŠ VEKOU HLAVU, ALE JSI MALEJ
NIKDO KOLEM TEBE NENÍ SÁM
JSI DĚVKA
Ahoj vespolek.
Jak se máte?
Jmenuju se Diego a zahraju vám pár písniček.
Uklidněte se, kam ten spěch?
Ne, že bychom byli ve vágním nočním metru
v Newarku, že jo?
Kde občas někoho zastřelí?
No nic, tady je první písnička.
Jmenuje se Starbucks.
Je to drahý
Děkuju.
To bude dobrý, brácho.
Jo, myslíš?
Nevím.
Nejspíš ne.
Promiň.
Rudy!
Jsi vzhůru?
Vím, že jsi vzhůru, cítím to.
Nejsem vzhůru, mami.
Dobře. Uvařím ti kafe.
Mami, prosím, včera jsem pracoval do tří do rána.
Páni, už si zase hraješ s panenkama?
Jsou to loutky, mami.
Vždyť jsem to říkala.
Pojď se najíst, než ti to vystydne.
Tak jo.
Tady máš jídlo.
Díky, mami.
Rudy, musíme si promluvit o ženách.
Mami, sotva jsem se vzbudil, prosím.
Měl bys chodit s Brazilkou.
Jo, řekla jsi mi to jen tisíckrát.
Protože tyhle gringy nestojí za nic.
Mami, tohle nemůžeš říkat.
Haley se o tebe nepostará.
Bohatý holky nevaří ani neuklízí.
Možná bych to mohl dělat já. Co myslíš?
Bylo to na vysoký, ale škola už končí.
Měl bys to s ní skončit.
Ona to vlastně skončila se mnou.
Ta mrcha.
Mami, no tak.
Neboj se.
Představím ti někoho dokonalýho.
- Můžu? - Už jsem ti říkal, že nejsem připravenej.
Cítím, že jsi.
První sada iniciál neznamená bez těch ostatních tří nic.
Balení, umístění, lidé.
S odkazem na to, co jsme probrali: produkt, cena, propagace a místo.
Nezapomeňte je zahrnout do svých Canva prezentací.
A to je vše, vážení.
- Tak jo. - Můžete mi dát víc pita chleba?
Ne, nemůžu. Není zadarmo. Neroste tu nikde na stromech.
- No tak, dejte mi... - Ne.
Ani náhodou, brácho.
- Ne. Pita neroste na stromech! - Blbeček.
- Jak je? - Tady ho máme.
- Máš se? - Jo, dobře. A jak ty?
To s Haley mě mrzí.
- Je to smutný. - Jak o tom víš?
No tak, chlape. Tohle je Newark v New Jersey.
- Drby se šířej rychle. - Kdo ti to řekl?
Mám lidi všude. Mám pojízdnou prodejnu, hm?
Parkuju všude možně.
Mám lidi všude! Mám lidi!
Řekla ti to moje máma, co?
Jo, řekla mi všechno.
Já nevím. Asi jsem ji bral jako samozřejmost, víš?
Plánovali jsme, jak odsud vypadneme a budeme žít spolu.
Chceš ji zpátky? Nepokusíš se ji získat zpátky?
Já...
Já nevím, co chci, brácho.
Hele. Je chytrá, bohatá, krásná a bohatá.
Z nějakýho šílenýho důvodu tě má ráda. Nemůžeš nechat takovou holku odejít!
Já vím, ale chci dělat jen loutky a hudbu.
A ona pořád chce, abych si sehnal stabilní práci
a já ani nevím, jak na to.
Stačí se jen zeptat.
- Fakt? - Jo.
Tak jo, můžu u tebe pracovat?
Ne.
- Řekl jsi: „Stačí se jen zeptat.“ - Vesmíru.
Máma se mi snaží dohodit Brazilky.
Kdyby to byla moje máma,
čekalo by na mě před barákem deset novejch holek,
- jako bych byl v pořadu The Bachelor. - To by mi máma neudělala.
Už jsme o tom mluvili, neudělala by to.
Rudy, tohle je Luana.
- Mami... Ahoj. - Ráda tě poznávám, Rudy.
Luana je neteř Claudiiny sestřenice ze salonu. Pamatuješ si Claudii?
Jo, paráda, těší mě.
Nejsou brazilský holky nejkrásnější?
Moje máma říká to samý.
Jo, musíme držet pohromadě. Je to důležitý.
Tak jo, musím se jít učit...
Udělala jsem výbornou caipirinhu! Přinesu vám.
To zní skvěle.
Posaďte se a udělejte si pohodlí, hned to bude.
Já jen... Hned se vrátím.
- Dej mi vteřinku. - Dobře.
- Co to sakra je? - Uklidni se. Vím, co dělám.
Přece jsem ti říkal, že žádný rande nechci.
To není rande. Nic romantickýho. Potřebuješ přátele.
- Tohle je kurva divný. - Neříkej „kurva“!
Jsi moje máma, nejsi můj pasák, jasný?
Sedí tam sama, chovej se slušně. Běž!
Promiň vůbec nic jsem netušil.
To nic. Moje máma taky pochází z Brazílie.
Jo.
Vypadá to lahodně.
Díky, mami.
Jo. Nepřivádí tě to k šílenství? Všechno tohle?
Ne, prostě už takový jsou, ne?
Jo, ne, jsou nejlepší.
Já jen, že občas
to trochu přehání a jsou neodbytný.
Občas je ta jejich neodbytnost docela na místě.
Dáme si...
Jo. Cin-cin.
Cin-cin.
- Je to dobrý. - Jo.
Asi bych ti měl říct, že jsem čerstvě nezadanej.
Ale nebyla to Brazilka, že jo?
Ne.
Nezdálo se to tak vážný.
Jo...
Takže... Promiň, já jen...
- Co? - Jsem jen zvědavej, takže naše...
Jsi tady, protože se naše mámy přátelí a jsme Brazilci?
Jo.
Takže sis tím už někdy prošla? Že ti dohazovali jiný Brazilce?
Samozřejmě.
Jasně, jo.
Promiň, tohle je šílený.
Já to nechápu. Co je?
- Ne... - Jo, co je?
- Já jen... - Co se ti nezdá?
Mami, myslíš to vážně?
Tobě to nepřipadá divný?
Dává nás dohromady, sedí přímo tamhle.
No a? Jen se nám snaží pomoct najít lásku.
- Dochází nám čas. - To je pravda.
- K čemu nám dochází čas? - Abychom zahájili život.
Hypotéky, děti a podobný věci.
- Dítě? Kdo tu mluví o dětech? - Ty nemáš rád děti?
Miluje je.
O to tady nejde. Celý mi to přijde divný.
- Já prostě nemůžu. - Víš co? Tvoje máma měla pravdu.
Potřebuješ pomoc.
Díky za pití, Mario!
Taková ztráta času, bože můj.
Rudy, co se stalo? Byla dokonalá!
Neznáš ji. Co to říkáš?
Co potřebuju vědět? Je krásná, z Brazílie, dokonalá!
- Dokážu se seznámit sám. Jasný, mami? - S Brazilkou?
Komu na tom záleží? Už jsem ti říkal, že nejsem připravenej.
Zrovna jsem se rozešel s Haley, mami.
A ona byla jedinou normální věcí v mým životě.
Rudy, miluju tě a chci pro tebe jen to nejlepší.
Já vím, mami.
Brazilky jsou nejlepší.
Oženíš se, založíš rodinu, zůstaneš tady, kde je bezpečno...
Zůstanu tady a budu dělat co?
Dostaneš titul a otevřeš si obchod s hudbou vedle mýho salonu.
Co nevidět dokončím školu.
Nepotřebuju, abys za mě rozhodovala.
- Nemám na výběr. - Proč?
Ty se sám za sebe nerozhoduješ.
Sakra.
Sakra sakra sakra
Sakra...
Pane Mancuso, znáte řešení?
Nejdůležitější je tajný marketing,
následovaný rozmanitostí a nakonec uzavřením obchodu.
Špatně.
Tak dobrá. Někdo jiný?
Sakra.
Devadesát dva!
Půl kila tresky!
Vzal jste si lístek?
- Ne. - Vezměte si jeden, prosím.
Devadesát sedm. Dobře.
Mãe. Je tu hrozně moc lidí. Co mám dělat?
Jo, svět je plnej lidí, synu, je nádhernej.
Nemůžeme dneska dojíst zbytky?
Zbytky?
Starý jídlo?
- Ne. Uvařím čerstvý. Běž. - Mami.
To je ono.
Devadesát sedm!
Devadesát sedm, jednou.
Tady!
Číslo 98.
MELODIE
AŤ TI JE LÍP ISABELLA
- Mami? - Co je?
Co to děláš?
Nic. Co děláš ty?
Sejdeme se dole na snídani.
- Dobře. - Dobře.
- Tady máš jídlo. - Děkuju.
Dneska jdeš včas. Neděje se něco?
Ne, nic. Jen se těším do školy.
Mám o tebe starost.
Zdravím, Rybí ksichte!
Já?
Jo, Rybí ksicht, že jo?
Včera jsi dostal zásah do obličeje.
- Co si dáš? - Je tu Isabella?
Isabella, ne.
Ale jestli chceš, můžu jí říct, že se tu zastavil Rybí ksicht.
Ne, díky.
- Fakt? Tak dobře. - Jo, díky.
To jsi ty!
Ahoj, jsem to já. Ze včerejška.
Jo, jak bych mohla zapomenout?
Ne každej den někoho sejme treska.
Já vím. Všem to přijde vtipný.
Očividně to přináší štěstí.
- Vážně? - Jo.
O tom jsem nikdy neslyšela.
Protože jsem si to právě vymyslel. Jsem Rudy.
Isabella.
- Těší mě. - Mě taky.
- Jo. - Tohle je Rio?
Jo. Moje máma pochází z Copacabany.
- Carioca, samozřejmě. - Carioca.
Dostal jsem tvou zprávu.
Tvou rybí zprávu. Napsala jsi ji ty?
Jo, já.
Nezaplatil jsem za bacalhau, tak jsem chtěl...
- To nevadí, je to na podnik. - Jo?
Máme tu pravidlo nekasírovat lidi, který málem zabijeme.
Vtipný. Moc vtipný.
Dobře, díky.
Jo.
- Jo, byl jsem... - Ráda jsem tě poznala.
- Promiň. Taky jsem tě rád poznal. - Ne, to nic. Musím...
Musím jít na trh.
- Koupit pár věcí. - Na trh?
- Jo. - Na ironboundský trh?
- Taky jsem se tam chystal. - Fakt?
- Ne. - Nechystal.
Ale mohl bych tam jít.
- Pojď se mnou. - Tak pojďme.
- Jo. - Pojďme na feira.
Mumlám jako idiot.
Baví tě celej den sahat na ryby?
Docela jo.
- Fakt? - Jo.
- To je super. - Že sahám na ryby?
Ne. Že tě baví, co děláš.
Napořád bych to asi dělat nechtěla, ale docela mě to baví.
Docela tě baví co?
Že nevím, co bude dál.
Ano. Já už nějakou dobu netuším, co bude dál, takže...
Taky tu bydlíš?
Jo. S mámou. Nedaleko odsud.
Super.
Chci se časem přestěhovat do města.
Je tam všechno.
Záleží na tom, co hledáš. Všechno, co chci já, je tady.
Vážně?
- Výstřely, zločin a podobný věci? - To je jen na Monroe.
Vždyť tam pracuješ. Přesně tam, kde pracuješ.
Kde pracuješ ty?
Ještě chodím do školy.
Studuješ?
Většinou knihy.
Dělám to hlavně kvůli titulu pro mámu.
Zajímá mě ale něco jinýho.
Co třeba?
Bylo by divný, kdybych řekl loutky?
- Loutky? - Jo, loutky.
- Loutky. - Loutky?
Vyrobil jsem si jednu takovou loutku
a dělám s ní v metru takový malý muzikály.
Můžeš se smát, jestli chceš.
Ne, myslím, že je to super.
Naplňuje tě to?
- Jo. - Tak jo.
Chtěl bych z toho udělat skutečný představení.
To je můj sen.
Teď je to ale spíš jen koníček.
Jsem doslova v podzemí.
Proč s tím nezamíříš výš?
Udělej z toho víc než jen koníček.
Pověz mi něco o sobě. Co chceš dělat?
Nevím.
Prozatím obchod s rybama. Možná si něco otevřít.
Jo, co třeba?
- Bar. Nebo salonek. Nevím. - Super.
Když tu zůstanu, tak mi je to jedno.
V Ironboundu?
Nemáš pocit, že ses tu zasekla? Jako bys byla v bublině?
- Ne. - Ne?
Rozhlídni se.
Ty barvy, vůně, zvuky.
Miluju to tu.
Tohle je domov.
Rudy?
- Jo. - Jsi v pohodě?
- Jo. - Kde jsi byl?
Ne, nikde. Já jen...
Myslím, že to chápu.
Je to tu krásný.
Nemáte pár drobnejch?
Děkuju.
Nějaký drobný?
ZMĚNA JE DOBRÁ, UŽ TO NENÍ TAK ZLÝ
PŘEKVAPIL SES, ALE ZNÁŠ SE
DOUFÁM, ŽE JSEM TO NEZVORAL
Tahle písnička se jmenuje Čokoláda.
Děkuju.
Rudy! Synáčku, jak se máš?
Mami. Mám se fajn. A jak ty?
Dobře. Jedl jsi něco?
Jo. Nemám hlad.
Ty už zase nejíš.
Ale jím. Jedl jsem.
Usmíváš se. Co se děje?
Nic. Je mi fajn.
- Jo? Tak dobře. - Fajn.
Popadni koště.
Hej, Rudy, prý jsi volnej?
Víme o tom všechny
Musíš být na dně
Ale ne, nezoufej
Hlavu vzhůru! Vyjde to
Ano, ano, ano, ano
Mám jeden nápad...
Ne, ne, ne, ne
Když je řeč o vycházení
Probuď se, buď chytrý
Neznáš se s mou dcerou?
Je krásná, Samara
Zastav se někdy Seznámím vás
Berete i bez objednání?
- Co říkal? - Jestli ho můžeme vzít hned.
Ano.
- Ahoj, brácho. - Ježíši.
Vyděsil jsi mě k smrti, brácho.
Co to sakra děláš, hraješ si na schovávanou?
Ne, někdy před tím hlukem musím utéct.
Ale ten hluk je tvou součástí.
Prostě nemám rád mluvení... Proč se o tom bavím s loutkou?
Není hanba být zranitelný. Každý se někomu potřebuje svěřit.
- Komu se svěřuješ ty? - Jak to myslíš? Mám svou vlastní loutku.
Fakt?
Ne. Loutka s loutkou? To je směšný.
Směješ se. Páni.
Někdo je tu šťastný. To kvůli Isabelle?
Co? Ne. Klídek. Sotva se známe, jasný?
Jo, přesně to jsi říkal i o Haley a nakonec jste spolu byli skoro 17 let.
Čtyři roky. Uklidni se.
Ale i tak jsem rád, že se usmíváš. Mám tě rád.
Řekneš mi to taky?
- Tady to je. - Děkuju.
Dal jsem tam trochu chleba navíc. Je čerstvej.
Nezapomeň říct svejm bohatejm rodičům, že Anwar je v parku, jo?
- Omlouvám se, už musím jít. - Tak jo. Taky se omlouvám.
- Jak je? - Ahoj, jak se vede?
- Jak se máš? V pohodě? - Mám se skvěle.
- To je ale pohled. - Co to máš na sobě?
Tohle je Moncler, chlape.
Místní tu utrácej hodně peněz.
Co se stalo s Biggieho plakátem?
Biggie tu je pořád. Nosím ho v srdci.
Tady frčí Bublé.
Proč seš tak šťastnej?
- Seš sjetej? - Jsem jen šťastnej.
- Seš sjetej jak prase! - Usmíváš se.
- Protože sem sjetej! - Mám dobrej den.
- Neměl bys bejt tak šťastnej. - Proč?
Protože jsi dostal kopačky. A bydlíš doma s mámou.
- Taky bydlíš s mámou. - Vchod mám ale jinde.
Chodím bokem a dolů po schodech.
Je to spíš jako podnájem.
Ty seš spolubydlící. Chodíš stejnýma dveřma.
- To teda nejsem. - Máte společnou koupelnu.
Dneska je krásně. Nech mě si to užít.
Jo. Seš sjetej.
Bublé, Bublé.
- Je to moc dobrý. - Dobrý, viď?
Isabella Coxinhy zítra?
Dřív jsem je s mámou jedl každej den. Znáš Suave Sabor?
Chodívali jsme tam denně.
- Jste si hodně blízcí? - Já a máma?
S mamkou?
Jo. Je jako moje nejlepší kamarádka.
Je to smutný?
Ne. Hodně brazilský.
Jo. Mám pocit, jako bych byl všechno, co má.
Víš, jak to myslím?
Jo, vím.
Máš to s mámou taky tak?
Ne. Moc ne.
Proč?
Přestěhovala se zpátky do Brazílie, když mi bylo asi 15.
Kvůli práci?
Kvůli chlapovi.
- Sakra. Promiň. - Ne, to nic.
Jsi v pohodě?
Jo. Proč?
Víš o tom, že tohle děláš?
Že někam odcházíš.
- Děláš to právě teď. - Jo. Ne, já vím. Právě mi to došlo.
Odjakživa z každodenních běžných zvuků utvářím rytmus.
- Jak to myslíš? - Jako...
- Jako... hudbu? - Já nevím.
Ne. Tak jo. Zavři oči.
Dobře. Co slyšíš?
Provoz.
Kroky. Ptáky.
Es dur. Melodie. Stupnice.
Tohle slyším já.
Moc o tom nemluvím, ale...
Takže si ty písničky přehráváš v hlavě?
Jsou to spíš momenty. Malý zážitky... Prostě život.
- Život? - Vím, že to zní divně, ale...
Děje se ti to pořád?
O to právě jde. Není to pravidelný.
Mučí tě to, nebo si to užíváš?
Občas mi to pomáhá a je to příjemný.
A někdy je to spíš jako prokletí.
Když jsem byl malej, dělo se mi to často.
Asi abych se cítil v bezpečí.
- Děsím tě? - Ne?
- Děsím tě. - Neděsíš.
Ale chápeš mě?
- Tak trochu. - Tak jo, něco mě napadlo.
Něco mě napadlo.
Podívej se na park.
- Vím, co děláš. - Co?
Je to výmluva, aby ses ke mně mohl přiblížit.
Ne, sedím až tady.
- Ne, to nic. - Dobře. Vidíš... Jsi si jistá?
Jo.
Vidíš tamhlety chlapy, co hrajou basketbal?
Jo.
Pozorně je sleduj.
- Dobře. - Slyšíš ten odraz?
Ano.
Poslouchej další.
Panebože.
Páni.
To je neuvěřitelný.
- Slyšela jsi to? Slyšíš to? - Ne.
- Ne? - Ne.
Ne, promiň.
- Neslyším to, co ty. - To nevadí. Nic se neděje.
Nevidím to, co ty. Ale víš co?
Cítím to, co ty.
Cítím, že to slyšíš.
A popravdě ti trochu závidím.
Rudy, tohle je dar.
Dnes si povíme o tom, jak zdůraznit taktický zvukový design.
Lidskému uchu trvá
0,14 vteřiny interpretovat zvuk,
což nás navádí do limbickému systému zákazníka,
příležitost pro hlubší vnímání značky.
Dává to smysl?
Ano, pane Mancuso?
Vykládají si někdy lidi už existující zvuky jinak?
Co máte na mysli?
Zvuky, který už existujou.
Spíš než je znovu vytváří nebo je produkujou.
Myslíte diegetické oproti non?
Možná. Nevím, já... Takhle nějak mi pracuje mozek.
Dobře, to je zajímavé.
Mohl byste se tím zabývat ve své práci,
kterou máte odevzdat už za měsíc.
A to je připomínka pro všechny.
Ahoj.
Chápu, o co ti jde.
Co tím myslíš?
Však víš, celá ta aktivita ve třídě a odpovídání na otázky.
Rozumím ti a chápu to.
- Jo, nevím, že dělám... - Můžeme si promluvit?
Jen na vteřinku?
- Haley, já... - Můžu, prosím, začít?
Hele, já vím, že to skončilo rychle.
Já jen...
Měla jsem pocit, že se pořád bavíme o tom samým
a nic se nemění.
Nechtěla jsem na tebe tlačit.
Já jen, že byl čas posunout se dál.
A věř tomu nebo ne, taky jsem pod tlakem.
Ne, nebyla to jen tvoje chyba.
Já vím, jakej jsem. Vím, že je to se mnou těžký.
Znám tě, Rudy.
A omlouvám se.
Bylo to ode mě necitlivý. Vím, že jsou pro tebe loutky jako terapie.
- Jsou trochu víc než to. - Máš pravdu. Promiň.
Myslím, že máš velkej talent, a chci tě podpořit.
Chci podpořit tebe a tvoje umění.
Vážně se ti to líbí?
Jde o tvoji mámu?
Můžeš mi to říct.
Vážně, nevadí mi to. Prosím.
Ne, to nic. Jsem tady. Jsem tu s tebou.
Takže nevím, možná bychom
spolu mohli strávit před promocí trochu času?
Uvidíme, jaký to bude.
Jo...
Já nevím. Já...
Sakra.
- Co? - Říkal jsem, že to bylo fakt hezký.
DYNAMIKA
ANWAROVA SLAVNÁ POJÍZDNÁ PRODEJNA
Raz, dva, tři.
Děkuji.
Mazel tov.
- Co jsi to řekl? - Mazel tov.
Odkdy říkáš mazel tov?
- Vedu podnik. - Nikdy jsem to u tebe neslyšel.
Co to máš na sobě?
- To je jarmulka. - Jo, ale ty nejsi Žid.
Záleží jen na tom, kde jsi.
Kde ses schovával, chlape?
Vlastně jsem potkal jednu holku.
Mazel tov.
Je jiná. Je krásná, chytrá a vtipná.
- Nikdy jsem takovou nepotkal. - Povídej, přeháněj.
Haley to chce dát asi zase dohromady.
Povídej, nepřeháněj.
Chodili jsme spolu dlouho. Nemůžu to jen tak zahodit.
Možná má pravdu. Možná je čas dospět a odstěhovat se.
Dobře.
Ale Isabella mě tak trochu přesvědčuje, abych zůstal tady,
což taky dává smysl. Já nevím.
Hele, když jsem začal podnikat, musel jsem udělat velký rozhodnutí.
Ohledně vidliček. Jestli chci černý nebo bílý.
Černý jsou samozřejmě víc nóbl.
A ohledně shawarmy, jestli budu používat kuřecí nebo jehněčí.
Kuřecí není nikdy suchý.
Jehněčí se ti rozplyne v puse.
Možná je obojí správně, Rudy.
To je hrozný. Vím, jak to myslíš.
Děláš si srandu? Je to výborný.
Ne, tohle ne. Vím, co doopravdy říkáš, Anware.
Ochutnej.
Dobře, děkuju.
Podívej se na to. Tohle rád vidím.
- Jo, je to výborný. Fakt dobrý. - Jo? Samozřejmě, že je.
- Ale vůbec mi to nepomáhá. - Dělá to 8,50.
- Ty po mně chceš peníze? - Jo. 8,50.
Já to nechápu.
Nechápeš? 8,50? Co je matoucího na 8,50?
Radíš mi jako přítel nebo po mě chceš peníze?
Někdy je to obojí.
Rozhodně to není obojí.
Kolik přítelkyň teď aktuálně máš?
Cože? Žádnou. Je to jasný?
Jestli tím „jasný“ myslíš hrozně vágní a matoucí, tak jo, je to jasný.
Souhlasil jsem, že strávím trochu času s Haley.
Nic víc. Nezávazně. A s Isabellou jsme jen přátelé.
Klídek, brácho. Nesoudím tě. Můžeš chodit s kolika holkama chceš.
Podívej se na mě, právě teď chodím s devíti loutkami.
A ponožkou.
Kámo, já s žádnou z nich nechodím.
Ne doopravdy. Zatím.
Je to složitý, Diego.
Hele, vyspi se na to, jo?
Možná se dneska drž dál od obou.
Nemluv s Haley a rozhodně nechoď do toho obchodu s rybama.
Rudy, potřebujeme víc ryb!
- Sakra. - Sakra.
Číslo 84. 85.
Jak je, kámo?
Rybí ksicht!
Jak je? Ahoj.
Půl kila mořskýho okouna.
Okoun je ve slevě.
Jo. Děkuju.
Víc tresky?
- Ahoj! - Ahoj.
Ne, kupuju okouna.
To je změna.
- Nechceš s tím pomoct? - Zvládnu to.
- Fakt? - Jo.
Zvláštní příležitost?
Jen večeře s mámou.
Paráda.
Jo.
Kde ses toulal?
Učil jsem se. Hodně. Závěrečky, diplomka a tak.
- Knihy. Jo. - Knihy. Přesně tak.
Díky.
Tentokrát bez smajlíka.
Ne. Jo, musíš si je zasloužit.
Jo.
- Tak jo, měla bych se vrátit k práci. - Jo, já taky.
Nezmiz mi.
Jo, neboj.
Haley Učíš se dnes večer?
Isabello? V kolik končíš?
- Půjč mi ho, prosím. - Ne, Rudy.
- Udělej mi laskavost. - Ani náhodou.
Vrátím ti ho, slibuju.
- No tak. - Buď opatrnej.
- Tohle je moje živobytí. - Kámo.
Víš, kolik dětí vyrostlo na Anwarově jídle?
Víš, kolikrát jsem v něm spal?
- Dám ti 20 babek. - Ano.
Ahoj.
Vítej.
Co to je?
- Nedělej si s tím starosti. Posaď se. - Tak jo.
Musíš to otevřít.
Jo. Je to trochu rozbitý. A je to.
Kam mě vezmeš?
Nevím. Kamkoli.
Hlavně někam mimo Ironbound.
- Dobře. Tak jo. - Můžeme? Pojďme na to.
Zrovna jsem se to naučil. Já jen...
- V pohodě? - Jo, dělal jsem to před dvěma vteřinama.
- Víš co, pusť mě k tomu. Uhni. - Ne, to je dobrý.
Jestli máme riskovat život, řídím já.
- Kamarád by mě zabil. - A ty zabiješ nás oba.
Vyměníme se.
Dobře. Promiň.
Tak jo.
Páni.
Tak kam jedeme?
Nevím. Ale měli bychom vypadnout z Monroe, hned.
- Proč? - Je to ta nejhorší část Newarku.
Zbytečně se bojíš.
Ty se bojíš málo, to je ten problém.
Říkal jsi, že chceš vypadnout z Ironboundu.
Na co máš chuť? Na pláž? Hory? Město?
Haló?
- Jo. Promiň. Ano. - Jsi v pohodě?
Tak kam?
Víš co? Překvap mě.
Muž. A čtyři. A pět.
Pane?
Sledujte světlo.
Vydržte.
Vím, že jsem chtěl překvapit, ale...
- Páni. - Rudy.
- Ahoj. - Ahoj.
- Vůbec nevím, co říct. - To nic.
Nemůžeš za to, že ne?
Já jen... jaká je šance?
Jo, chci říct, já...
Výstřel. Nejhorší část Newarku? Nejspíš vysoká?
Prý je to jen povrchový.
Povrchový.
Takže nejspíš do týdne to bude dobrý.
- Myslel jsem, že řekneš „umřeš“. - Jo.
Mám týden na to, aby ses cítila špatně?
- Dám ti pět dní. - Pět dní, platí.
Jo. Dohodnuto.
Tohle je to nejbizarnější rande, na kterým jsem kdy byla.
Rande? Nevěděl jsem, že to je rande.
- Sklapni. - Jsem rád, že to vím.
Tak jo.
Je to divný, ale užil jsem si to.
Přijde ti to vtipný?
Tak trochu jo. Je to jiný. Člověk vyjde ze zajetejch kolejí.
Práce, škola, máma. Víš, to celý...
Nedávej tam „mámu“.
- Rodina je požehnání, ne břemeno. - Ne, já vím. Já jen...
Vlastně bys jí měl zavolat.
- Ne. - Okamžitě.
- Ani náhodou. - Ano.
- Rozhodně ne. - Zavolej mámě, Rudy.
Zblázní se.
Jak jí to můžeš neříct? Musíš to udělat.
Není to... To bys nepochopila.
- Promiň. Nemyslel jsem... - Ne, to nic, vážně.
Nic se neděje.
Máš pravdu, nepochopila bych to.
- Kéž bych mohla. - Vůbec se s mámou nebavíte?
Občas trochu jo.
Udělala to, co pro ni bylo nejlepší.
- Jen si přeju... - Co?
Jen si přeju, aby brala ohledy na moje city. Víš?
Aby na mě víc myslela.
Je jen trochu sobecká.
Slyšíš je? Ty zvuky?
- Doktore Robinsone, volejte 812, prosím. - Rudy?
Tak.
Pomáhá to?
Jo.
Víš...
Nevím, co v tom je, ale od tý doby, co jsme se potkali,
k tobě cítím silný pouto.
Cítíš to stejně nebo...
Cítíš. Dobře. Díky bohu.
Jo, nejsem na to zvyklá.
Já vím. Já taky ne.
Proto je to tak divný.
Je to dobře divný. Ale je to i takový
- úžasný. - Děsivý.
I děsivý. Je to hodně děsivý.
Haley Country klub zítra?
- Sakra. - Co? Co se děje?
- Píše mi Haley. - Co chce?
Chce se zejtra učit v country klubu.
V country klubu? Kolik vám je, šedesát pět?
Jen se tam učíme. Nejsem členem, to ona.
- Právě jsi políbil Isabellu. - Co mám říct?
Dej mi ten telefon, jo? A co tohle?
„Haley, nech mě na pokoji.“
-Co to děláš? - Tak jo. Počkej.
A co tohle?
-„To zní naprosto příšerně.“ - Ne, dej mi ten telefon.
-Přestaneš už? - Dobře, počkej. Ještě jedna věc.
„Potkal jsem někoho jinýho.“
-Dej mi ten telefon. - Co to sakra je?
Tohle nejde napsat esemeskou.
Najednou je z tebe odborník.
Jo. A co tohle?
-„Musíme si promluvit.“ - Co? Nemůžeš to napsat takhle.
-Proč ne? - Tohle nejde napsat esemeskou.
Zní to hrozně vážně. Přidej k tomu smajlík nebo něco.
Smajlík? Jakej?
Nevím, třeba malej obličej. Co třeba tenhle?
- Diego. - Co?
Divný. „Musíme si promluvit“ a smajlík?
Máš pravdu. Byl to hroznej nápad.
-Smažu to. - Počkej. Ještě to neposílej.
-Proč? Odešlu to. - Počkej. Něco píše.
Nehejbej se.
Prosím
- Ne. Tohle mění všechno. - Bože.
Je mi hrozně.
Mně taky. Nikdy mě neposlouchej.
Smažu to.
Co jí napíšeš?
„Přijdu tam.“
Páni.
Tohle nám nejde.
Ahoj.
Vidíš venku ty golfisty? Podívej se.
- Vidíš je? - Jo.
- Poslouchej, jak udeří do míčku... - Promiň. Musím se...
- Nemůžu se rozptylovat. Promiň. - Jasně. Promiň.
Sakra. Už musím jít. Uvidíme se později?
Ne, to nepůjde. Mám něco s loutkama.
- Dobře. Tak jo. - Jo. Později.
- Ahoj, mami. - Ahoj, Rudy.
Kam dneska jdeš?
Slíbil jsem Anwarovi, že si s ním vyrazím.
- Jo? - Jo. Uvidíme se později.
- Tak jo. - Mám tě rád.
- Já tebe taky. - Mám tě moc rád.
- Dobře. - Tak jo.
Ahoj.
- Jak se máš? - Dobře a ty?
Já taky.
Zaplatím to, jo?
Tak jo, ale zejtra nám koupím kafe.
Fajn. Ne, zejtra nemůžu.
Proč?
- Musím se učit. Mám závěrečky. - To je nuda.
Já vím, ale uvidíme se brzy, viď?
Jo. Musím jít.
Dobře. Tak jo.
- Ahoj, mami. - Ahoj, Rudy.
Jak se máš?
Fajn. Pomůžeš mi zavřít?
Jo... Ne, dneska nemůžu.
- Tak jo. - Škola. Nesnáším večerní školu.
- Tak dobře. Měj se. - Jo. Víš...
Lepší než hraní si s panenkama v metru.
Loutky. Loutky, mami.
Přesně to jsem říkala.
Ne, neříkala.
Neříkala?
Ne. Mám tě rád, mami.
- Ahoj. - Ahoj.
- Cin-cin. - Cin-cin.
Opravdová cachaça.
Není špatná, co? Promiň, že jsem přišel pozdě.
Nepřišel jsi pozdě. Na tebe to není pozdě.
Tak jo. Jasně.
Dneska se ale nemůžu dlouho zdržet.
Mám toho hrozně moc.
- To nic. Jasně. - Hrozně moc.
- Ale chci. Rozumíš mi? - To je v pohodě. Jo.
- Fakt? - Uvidíme se později.
- Dáš si popcorn? - Ne.
- Fakt? Jsem ráda, že tohle děláme. - Jo. Já taky.
- Přijdeš v neděli na pozdní snídani? - Jo.
- Jo? - Jo.
- Už se na tebe moc těší. - Tak jo.
- Moje rodina tě má ráda. Víš to. - Jo. Taky je mám rád.
Tak, Rudy, chvíli jsme se neviděli. Jak jde škola? Připraven na promoci?
Jo, myslím, že ano.
Jo. Jsme připravení. Velmi.
Rýsuje se ti něco?
- Ještě se snažím... - Je jen skromnej.
Musíme mluvit...
Zlatíčko, to mu nesmím položit pár otázek?
Jo, soustředím se teď na zkoušky a rodinu.
A i na jiný věci. Hudbu, umění, filmy a podobně.
Jaký typ umění?
No, miluju loutkářství.
Loutkářství?
Haley se o tom nikdy nezmínila.
Ne? To je zvláštní. Protože jsem myslela...
Možná na to asi nikdy nepřišla řeč.
To je zajímavé.
Jo.
Haley říká, že už máš ve městě několik reklamních kampaní.
- To říkala? - No, já...
Proč se o tom teď musíme bavit?
- Vždyť je to hrozně nudný. - Ne, máš pravdu. Pusťme se do jídla.
A nechte si místo na hlavní chod.
Tohle není hlavní chod?
Rudy, připomeň mi odkud pocházíš?
Narodil jsem se v New Jersey.
Ne, mám na mysli tvé kořeny.
Jsem Brazilec.
Carla je z Guatemaly!
Těší mě.
Ahoj.
Ty nemluvíš plynule, Rudy?
Mami, Brazilci mluví portugalsky.
Jo.
- Jasně. - Jsou to rasisti.
Báječné, Carlo. Děkuji.
Zadky!
Prosím?
Když dám do Googlu „brazilský“, vyjedou mi jako první „zadky“.
Rudy, jak se má tvá matka?
Jo, dobře. Má se skvěle.
Máš už své vlastní bydlení?
- Tati, můžeš už toho nechat? - Jen konverzuji, zlatíčko.
Pořád s ní bydlím v Newarku.
Jen dokud nezačneme bydlet společně.
Čím že se to živí?
Vlastní salon, nedaleko od našeho domu.
Pomáhám tam, zametám a...
Zametáš vlasy? To je nechutný.
Takže to není typická výchova.
Já nevím. Mě to typický přijde.
Přišla sem tvá matka z Brazílie?
A je to tady.
Přišla, ano.
To je tak odvážné. A přišla sem legálně?
- Mami! Proboha, ty jsi tak... - Jen konverzuji.
Miluju tě.
- Jen konverzujeme. - Miluju tě.
- Jen konverzujeme. - Jaké jsou těstoviny?
- Ještě jsem je neochutnal. - Není to typická výchova.
- Není to, není to, není to. - Miluju tě.
- Jen se snažím konverzovat. - Zadek! Zadek!
Není to.
- Jen se. Jen se. - Miluju tě.
- Zadek! - Já jen.
- Není to. - Já jen.
Miluju tě.
- Zadek. - Já jen.
- Není to. - Budoucnost.
Bavíme se o naší budoucnosti.
Už po miliontý,
až dokončíme školu, seženeme si bydlení ve městě.
A práci ve stejný marketingový firmě.
Viď, Rudy?
- Ahoj. - Ahoj, Rudy.
Moc se omlouvám.
Máma se chová divně, když pije, a táta...
Normálně nejsou tak špatný.
Jo, ale řekla jsi jim, že mám ve městě práci?
Budeš mít. Po promoci.
Jo, ale řekla jsi, že si spolu sháníme bydlení a...
Jo, ale není to daleko od pravdy, protože se o tom bavíme.
Neměli bychom to spolu nejdřív vyřešit,
než to povíme tvým rodičům?
Jo.
Jo. Máš pravdu.
Já jen...
Myslela jsem, že když jsme zase spolu a...
Věci jdou tak, jak jdou.
Jo, podívej Haley, měli bychom si promluvit...
Co děláš později?
Můžeme se sejít?
Myslím, že bychom se měli sejít.
Víš, začít od začátku. Můžeme zajít na skleničku.
Jen si promluvit, ty a já.
Dobře. Jo.
- Jo? - Jo.
Znám jedno dokonalý místo.
Bude se ti tam moc líbit. Napíšu ti.
- Dobře. - Dobře.
- Měj se. - Měj se.
Hej, brácho.
Dáš mi?
Jasně.
Díky.
Seš v pořádný kaši.
Já vím. To mi povídej.
Proč s ní pořád seš?
Haley je jediná, s kým jsem měl vážnej vztah.
Nechci jí ublížit.
Nakonec jí ublížíš mnohem víc, když jí neřekneš, jak se cítíš.
Je to špatný, Diego.
Počkej, něco mě napadlo.
- Co? - Přestaň se chovat jako děvka.
Vím, že to trvá jen pár tejdnů,
ale to, co máš s Isabellou, je takový magický.
Je na čase se rozhodnout.
Přesně tak. Rozhodnutí číslo jedna, oblíknout si košili.
Vypadáš jako Karate Kid.
Víš co? Máš pravdu. Zvládnu to.
Dobře. Víš, co musíš udělat, viď?
- Ukončit to s Haley. - Strip klub.
- Co? - Co?
- Co jsi to říkal? - Neříkal jsem nic.
Ahoj.
Moc ti to sluší.
Jo, tobě taky.
Tohle je Brasilia.
Pořád o týhle restauraci mluvíš, ale ještě jsme tu nikdy nebyli.
Tak jsem si myslela, že by mohla být fajn, a ona opravdu je.
Jo. Haley, podívej...
Můžu začít? Moc se za rodiče omlouvám.
Jo, bylo toho dost.
To je prostě rodina. Chápeš to, viď?
Asi jo. Haley...
Vítejte v Brasilii. Jmenuji se Jill. Budu vás dnes obsluhovat.
- Zdravím. - Dáte si něco k pití?
Neumí portugalsky.
Promiňte. Dáte si něco k pití?
- Cabernet? - Dobře.
- Já si dám caipirinhu. Silnou. - Jistě.
- Děkuju. - Dali jsme si hodně masa,
- takže se k němu bude červený víno hodit. - Jo.
Ale chtěla jsem říct, nezní to hezky?
Co zní hezky?
- Naše plány. - Jasně.
Pořád mluvíš o odstěhování ze svý čtvrti.
- Souhlasím s tebou. Přijde mi to skvělý. - Jo.
- Prosím. - Moc vám děkuju.
- Děkuju. - Není zač.
Počkej. Na zdraví.
Samozřejmě.
Mohli bychom dělat všechno, co jsme chtěli.
Copak to nevidíš?
Byt s balkónem a výhledem na Hudson.
Můžeme si pořídit psa. Může tam být i parkování.
- Nezní to jako my? - Jasně.
Vteřinku, jen si potřebuju odskočit.
- Vážně musím jít. - Jistě.
- Nezapomeň, kde jsme skončili. - Dobře.
Rudy!
Ahoj.
Sakra.
- Ahoj. - Jak se máš? Ahoj.
- Co tady děláš? - Jen jsem si přišla pro jídlo.
Zítra ráno musím otevřít obchod, tak se navečeřím dřív.
Jo.
Co tady děláš ty?
Taky jsem tu pro jídlo. Pro mámu.
Nechceš tu počkat se mnou?
Jo. To dává smysl.
- Jo. - Tak dobře.
Určitě. Ahoj. Takže, víš.
Caipirinhu na čekání?
Jo, Ježíši Kriste.
Páni, děkuju.
Děkuju.
- Cin-cin. - Cin-cin.
Zpomal trochu.
Já vím. Jsem jen ve stresu.
Musím se hodně učit.
Takže se mi nevyhejbáš?
Ne. Bože, jak tě to mohlo napadnout?
Já jsem...
Jsem v jednom kole, práce, škola, máma, vždyť víš.
Jak jde práce? Co loutky?
- Jo, dobrý. - Jo? Už jsi s tím zamířil výš?
Co?
- S loutkama. - Jestli jsem s tím zamířil výš?
- Jako z metra. - Snažím se, co to jde.
Jsi v pohodě?
- Je mi skvěle. A ty? - Jo.
- Nevypadám tak? - Ne.
Co ti je?
Mám tě moc rád. To mi je.
Dobře.
Snažím se vyřešit pár věcí.
To říkáš pořád.
Já jen... Chci...
Chci ti říct, že...
Musím čůrat.
- Hned se vrátím. - Jo, běž čůrat.
Promiň. Ahoj.
- Ahoj. - Byla tam hrozná fronta. Promiň.
Dal sis další skleničku?
Jo. Objednala sis?
Ne, čekala jsem na tebe.
Jsi v pořádku?
- Jo, jsem. - Vypadáš trochu roztržitě.
Ne, nic mi není.
Předtím jsem se ti snažil říct...
- Haley... - Jo.
...že mám hlad. Mám hlad a ty taky.
- Jo. - To jsem ti chtěl říct.
- Měli bychom si objednat. - Dobře, objednáme si.
Jo. Pojďme na to.
V pohodě, chlape?
Jo. Dej si odchod.
Klídek. Jen ti chci pomoct.
Díky, ale já to zvládnu.
Ani hovno.
Poskakuješ mezi dvěma holkama jako kretén.
Je to těžký. Dělám na tom.
Objednáte si?
Jo. Myslím, že si dáme rodízio da casa.
- Vyslovuje se to tak? - Výborně.
Dvě rodízios, prosím.
Je v tom maso?
- Ano. - Výborně.
Tohle je steakhouse.
Dvě rodízios pro stůl 14.
Jo, paráda.
Další skleničku?
Ano, dám si, prosím.
- Tohle si vezmu. - Jen jsem ti chtěl říct...
Tak jo, nenaštvi se, prosím.
- Možná se naštveš, ale ne. - Dobře.
Když jsi byl pryč,
našla jsem na Zillow další byty,
uložila jsem si je a chci ti je ukázat.
Prostě jí řekni pravdu.
- Jo, podívej. - Tenhle je perfektní.
Je to složitý.
- Prosím. - Nádherný.
Je jen pár minut chůze od stanice Penn.
- Nemůžu. - Haley, podívej.
Neumíš si představit, jak tam bydlíme?
- Ne. - Počkej...
Musím ti něco říct.
- Ty výhledy jsou doslova k smíchu. - Můžu něco říct, prosím?
Promiň. Jsem...
Mám jen hroznou radost, že začínáme od začátku.
Sakra. Beatriz. Moje máma.
Mámina kamarádka. Zrovna jsem ji zahlídnul a musím ji pozdravit.
- Dobře. - Půjdu ji pozdravit. Hned se vrátím.
- Tak jo. - Dobře.
- Jsi v pohodě? - Jo. Dobrý.
Co znamená „oba“? Asi je to něco jako „oba“ nebo „oba“!
Dal sis další skleničku?
- Jo, kde jsme to skončili? - Ano?
Jsi v pohodě?
- Kde jsme to skončili? - Mluvil jsi o...
Ani nevím, celou dobu jsi spíš mumlal.
Myslíš, že už to bude hotový nebo...
Proč, spěcháš?
Ne, nespěchám. Ty jo?
Určitě ano.
- Chceš slyšet něco vtipnýho? - Ano!
Znáš frázi: „vai catar coquinho?“
Jo, samozřejmě. Jasně.
Víš, že to znamená: „Běž pro kokosy?“
Až do minulýho týdne
jsem myslela, že to znamená: „Běž pro hovínka.“
To snad ne. Fakt?
- Ano. - Líbí se mi. Je okouzlující.
Sklapni, prosím.
-„Cocozinho“, „coquinho“. - Jo.
Řekni jí o tý grinze.
Musím ti říct, že jsem k tobě nebyl upřímnej.
Jsi v pohodě?
Jo. Máš skoro dopito.
Dojdu ti pro další. Jo?
- Dobře. Ale co jsi mi to chtěl říct? - Jo.
- Ahoj! - Ahoj!
Ahoj!
Má se tvoje kamarádka dobře?
Moje kamarádka?
Jo, říkal jsi, jak se jmenuje.
Bea... Ba...
Beatriz!
- Beatriz! - Jo.
Beatriz se má skvěle. Je to skutečná osoba.
- Jo. - Jo.
Máš nějakej problém?
Tak jo, jde o tohle, Haley.
Problém. Skutečnej problém je...
Rudy!
Tví kamarádi mi řekli, že tu jsi.
- Mami... - Nemůžu tomu uvěřit. Noc s mým Rudym.
Mario, zdravím, ráda vás zase vidím.
Haley, ahoj.
Není tu s tebou, že ne?
- Ne. - Tak počkat. Kdo to je?
- Tohle je Beatriz? - Kdo je Beatriz?
Je tady Beatriz?
- Musím ji pozdravit. - Ne.
Jsem Isabella, těší mě. Jsem kamarádka vašeho syna.
Tohle musí být tvoje sestřenice z Brazílie...
- Ne. - Ne. Sestřenice? Ne.
- Promiň. Tak kdo tedy jsi? - Tak jo.
- Tohle je Haley, je to... - Jeho přítelkyně.
- Ne úplně. - Jeho co?
- Cože?
- No... - Děláš si srandu, že jo?
- Vyřešili jsme to. - To doufám.
- Vteřinku. - O co tady jde?
- Můžu to vysvětlit. - Co je tu za problém?
Problém, Haley, je v nás.
Všechny tyhle věci, tyhle plány do budoucna,
to je tvoje verze, ne moje.
- Přesně tak. - Mami, prosím.
- Tak jo, já odcházím. - Ne, počkej chvilku.
Rudy, myslíš to teď vážně?
Ne, snažil jsem se, fakt jsem chtěl, aby to fungovalo.
Ale nejde to.
Od kdy?
Poslední dobou... Dneska víc než kdy jindy.
Prostě to tak nevidím, Haley. Snažil jsem se.
- Já taky ne. - Mami, prosím.
Ne, budu se do toho míchat. Tohle nedává smysl.
- Já prostě ne... - Nech mě hádat...
Potkal jsem někoho jinýho.
- Rudy, netahej mě do toho. - Ne.
- Vím, že to je na hovno. - Ne, uklidni se.
Tohle je příšerný. Snažil jsem se ti to říct,
- ale nevěděl jsem jak. - Kdy jsi mi to chtěl říct?
- Dneska večer. To proto... - A co mně?
Nikdy!
- Tebe se to netýká. - Ale týká.
Ne, netýká.
Já to vůbec nechápu.
Jde o to, že chci bejt s tebou,
a dneska jsem sem přišel, abych to ukončil s ní.
To zní příšerně.
- Půjdu pryč. Tohle je na mě moc. - Prosím, Isabello...
- Rudy... - Haley, jen...
Jsi kretén.
Ne, to ne... Snažím se to vysvětlit.
Páni, Rudy. Promluvíme si doma.
Už toho mám dost.
Sakra.
NESOULAD
Jsem rád, žes přišel.
Kde to jsme?
Nevím. Nikdy jsem tu nebyl.
Nikdy jsi tu... Jsi tu poprvý?
Ne, už jsem tu byl.
Tak byl jsi tu, nebo ne?
Něco ti povím jako kamarád kamarádovi. Vypadáš příšerně.
Díky. Vážím si toho.
Měl jsem těžkej večer. Pamatuješ na to „chodit s oběma“?
Jak jsem myslel, že to je blbej nápad? Udělal jsem to.
Kurva, podělal jsem to. Hrozně jsem to podělal.
Člověče, podívej, je mi 35. A pořád dělám tohle.
Proč jsi mě vůbec poslouchal?
Ve čtyřiceti vedu takovýhle život.
Počkej, je ti 35 nebo 40? Jsem zmatenej.
Musí ti bejt 35, než ti bude 40, že jo?
V určitý chvíli mi bylo 35.
Něco pro tebe mám.
Něco, co ti fakt zvedne náladu.
Co? Co je to?
Uklidní tě to a rozblázní.
Nebo rozblázní a uklidní. Nevím. Zapomněl jsem v jakým pořadí.
Uklidní mě to nebo rozblázní?
Uklidní tě to a rozblázní. Nebo rozblázní a uklidní.
- Jen nevím v jakým pořadí. - Tak dobře.
Říká se tomu ruční granát.
Jakže se tomu říká?
- Ruční granát. - Co v tom je?
Co myslíš, že je v ručním granátu?
- Nemám tušení. - Věci, který explodujou.
Exloduje ti to v tom tvým zatraceným břiše.
Počkej. Je to nebezpečný?
Jo, je to nebezpečný a bezpečný.
To je pro tebe, kamaráde.
Zpomal trochu.
Musíš ho odjistit a tak. Odjisti ho.
Přiťuknout. A teď to celý vypij.
Zpomal, zlato.
Jak to myslíš?
Cucni si. Proč bys to pil celý najednou?
- Vždyť jsi mi to teď řekl. - To teda ne.
- Ty jsi to nevypil celý? - Ne. Jen jsem si cucnul.
Mám pocit, že říkáš jedno, a pak uděláš přesnej opak.
To nedělám. Ale dělám.
To je fuk. Nevím o tom.
Hej. Vidím, jak tě to začíná uklidňovat.
Něco ti povím. Podívej se na mě.
Já nikam nepůjdu, člověče.
Anwar ti kreje záda, zlato.
- Nikam nepůjdu. Jasný? - Jo. Vážím si toho, brácho.
- Radši si toho važ. - Ahoj, Anware!
Ahoj! Vidím tě. Neutíkej mi.
Neutíkám.
Kam si myslíš, že jdeš? Pojď sem!
Proč s tím nezamíříš výš?
Rudy...
Jsi kretén.
Seš v pořádný kaši.
Nejsou brazilský holky nejkrásnější?
- Jsi v pořádku? - Jsi v pohodě?
Jsi v pohodě?
Pomáhá to?
Tady máš jídlo.
Jak ti dneska je?
Vůbec si nepamatuju... Jak jsem se dostal domů?
Anwar tě přivedl domů. Bylo hrozně pozdě.
Spal jsi. Měla jsem o tebe starost a pořád mám.
Já vím, mami. Promiň.
-„Promiň, promiň“. - Nezasloužila sis...
Myslíš, že to něco spraví?
Nezasloužila sis tu reakci v restauraci.
Omlouvám se, že jsem všem lhal.
Jsem fakt hroznej syn.
- Ne. Na to zapomeň. - Ale jsem.
Tohle nehodlám poslouchat.
Mami, všechno jsem zničil.
Všechno se to vyřeší.
Jak to víš? Možná ne, mami.
Proč to říkáš?
Protože nejsem normální.
Říkáš „nenormální“, jako by to bylo něco špatnýho.
„Co je normální?“ Někdy se na to ptám sama sebe.
„Normální“. Nic není normální. My nejsme normální. Podívej se na mě.
Sbalila jsem si kufr, odjela z Brazílie, přišla sem...
Neuměla jsem ani slovo anglicky. Je to normální?
Vychovala jsem tě úplně sama. Nikdo mi nepomáhal. Je to normální?
Nebo jsem to měla udělat jinak?
Děláš to, co si myslíš, že chtějí ostatní. Ale co chceš ty?
Pověz mi to, synu.
Já nevím. Asi bejt šťastnej.
Co bys chtěl dělat právě teď?
Co by ti udělalo radost?
No...
Pověz mi to.
Loutky, mami. Víš, hudba.
Música.
Tenhle dům, ty.
Děkuju.
A...
Isabella.
Isabella?
Jo. Je to pravda.
Tak co tady děláš, synu?
Jak to myslíš?
Rudy.
Nechce se mnou mluvit.
- Nechce s tebou mluvit? - Jo.
Musíš to zkusit. Myslím, že bude chtít.
- Vážně? - Myslím, že jo.
- Měl bych si s ní promluvit? - Jo. Běž už.
- Hned teď? - Jo, běž hned teď.
Jo, běž hned teď.
- Myslíš to vážně? - Jo, myslím. Ale nejdřív se najez.
Rudy, co to děláš?
Nech mě... Než něco řekneš. Jen poslouchej.
Ptala ses mě, co slyším, že jo?
Když jsem s tebou, slyším tohle.
Tohle je tvoje melodie.
A tuhle další část jsem vymyslel dneska.
- Počkej. Přestaň. - Ne, já vím.
- Ale poslouchej... - Přestaň!
Dobře.
Co to má být?
- Nemůžeš se mnou mluvit jako dospělej? - Ano. Isabello, promiň.
Tohle se ti tu snažím říct.
Moc se ti omlouvám.
Od našeho prvního setkání. Od tý rybí facky.
Všechno se mi změnilo.
Celý tohle místo, život, všechno mi to díky tobě začalo dávat smysl.
A já to podělal. Hrozně moc jsem to podělal.
A nechal bych si dát tisíckrát facku od tisíce dalších ryb,
kdybys mi dala ještě jednu šanci.
Promiň.
Kecy.
Co? Počkej. Jak to myslíš?
Ani nevíš, co říkáš.
Omlouvám se ti. Chci s tebou bejt.
Jo, myslím, že si to myslíš, Rudy.
A nemyslím si, že víš, co doopravdy chceš.
Snažím se na to přijít.
Možná nevím přesně, co chci.
Já vím, co chci. A tohle to není.
Tak co chceš? Pověz mi to.
Chci někoho, kdo mě respektuje natolik, aby ke mně byl upřímnej, Rudy.
Chci někoho, kdo si mě váží. Někoho, kdo mi doopravdy rozumí.
Já ti rozumím.
Slíbila jsem si, že se už do podobný situace nedostanu, a je to tu.
Všechno tomu i nasvědčovalo.
Jen jsem si myslela, že to beru moc vážně.
Co chceš? Pověz mi, co chceš.
Vůbec jsi nebral ohledy na mě a moje pocity, Rudy.
Teď už jo. Jsem přece tady.
Jo, protože se bojíš, že o mě přijdeš.
Ne.
- Ne, můžu to napravit. - Rudy, přestaň.
Vážně. Nic se neděje.
Cením si tvojí snahy. Fakt.
I když už je pozdě.
Ale oba víme, že to teď fungovat nebude.
Isabello...
Snažíš se napravit něco, na co ani nejsi připravenej.
- Ne. O tohle mi nejde. - Rudy. Je po všem.
- Já... - Pojď sem.
Jsi fakt výjimečnej, Rudy. Vážně.
Myslím, že ta osoba, který jsem věřila, tam uvnitř je.
A doufám, že ji najdeš.
Měla bych začít s přípravama,
můžeš dát to piano nebo klávesy pryč, prosím?
Dobře.
HARMONIE
Změna
ZMĚNA NENÍ ODPOVĚĎ, POKUD ZMĚNU NEZMĚNÍŠ
LÁSKA JE LASKAVÁ, KDYŽ JSI LÁSKYPLNÝ, ALE JE ČAS NA ZMĚNU
NEMŮŽEŠ NASYTIT OSTATNÍ, DOKUD NEJSI SYTÝ SÁM
JAKÝ TO MÁ SMYSL? VŠICHNI JEDNOU ZEMŘEME
Tak zkus milovat
NEJDŘÍV SÁM SEBE
Nulo.
HUDBA JE VŠECHNO ZÁVĚREČNÁ PRÁCE - RUDY MANCUSO
LOUTKOVÝ PŘÍBĚH NAPSAL RUDY MANCUSO
Benito, prosím. Můžu to vysvětlit.
Fajn.
Dobře.
Co to sakra je?
Co to sakra děláš, Diego?
Diego, přestaň!
Benito, bouchnul bych se milionkrát do hlavy,
kdybys mi dala ještě jednu šanci.
- Fakt? - Ano.
To je tak romantický.
Já vím, že jo?
Tak to udělej.
Co mám udělat?
Bouchni se milionkrát do hlavy a dám ti ji.
To měla bejt metafora.
Ne. Musíš to teď udělat. Slíbil jsi to.
Tak dobře.
Sakra.
Jsem ráda, že tohle děláme, Diego.
Je tu fakt hezky, viď?
Je to tu moc romantický.
Vteřinku. Musím si odskočit.
Dobře. Nebuď tam dlouho.
- Nebudu. Miluju tě. - Já tebe taky.
PODIVNÉ LOUTKY UVÁDÍ DIEGOVU SHOW
Promiň, že jdu pozdě, zlato.
- To nic. Je to tu úžasný. - Já vím.
Chtěl jsem udělat něco hezkýho,
protože mi na tobě záleží. Moc se mi tu líbí.
- Kdo je tahle mrcha? - Kdo je tahle mrcha?
Uklidněte se. Můžu to vysvětlit.
Dobře, tak to vysvětli.
Počkej. Couvni.
Takže tu jsi, protože se naše mámy přátelí a dávají nás dohromady?
Jo.
Počkej. Couvni. Jo, je to divný.
Nechápu to, Diego. Co se děje?
Jo, co se děje?
Odkud máš přízvuk?
Jsem z Brazílie.
Naše uklízečka je z Mexika. Určitě se znáte.
Měli bychom odsud vypadnout. Je to špatná čtvrť.
No tak. Tomu nevěřím. Zbytečně se bojíš.
Dobře. Tak jo. Jen to říkám.
Už mi věříš?
Mám pocit, že pořád soupeřím o tvou pozornost.
Co?
Připadá mi, že jsi někde jinde.
Moc se omlouvám. Měl jsem moc práce s neposloucháním.
Skončila jsem s tebou.
Počkej. Cože?
Kam jdeš?
Ne. Prosím, neodcházej.
Nevím, proč jsem takovej
Hudba mě rozptyluje den co den
Kéž bych jí mohl říct, co cítím
Ale nevím, co říct jí jen
Je to jak kopřivka Jsem prostě děvka
Je to jak třesavka Jsem prostě děvka
Je to jak nadávka Jsem prostě
Malá děvka
HUDBA
MÁMA
- Ahoj, mami. - Rudy! Povedlo se ti představení?
Jo. Šlo to dobře. Bylo vyprodáno.
Moc ti gratuluju! Zítra přijdu, neboj se.
Mami, přišla jsi už včera. To nemusíš.
Přišla bych každej večer, kdybych mohla.
Jo, tomu věřím.
Jsem na tebe moc pyšná.
- Děkuju. - Nemáš zač.
Co jsi dneska jedl? Už zase nejíš.
Jsem v pořádku. Právě mi donesli večeři.
Zase hotovka, synu?
Jestli chceš něco domácího, přijď domů.
Víš přece, že jsem dlouho vzhůru...
Zavolám ti zpátky.
- Zavolám zpátky. Mám tě rád. Čau. - Tak jo, ahoj.
ZAMÍŘIL JSI S TÍM VÝŠ.
Hudba
Překlad titulků: Terkas
Kreativní dohled Ludmila Vodičková
To bylo fakt dobrý.
Než odejdete, zkusíme to ještě jednou.
Ale tentokrát to uděláme dobře.