Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vi havde aldrig set sådan en spiller før.
En ny, ung fyr. Alle talte om Ilie Năstase.
Jeg er født sådan.
Jeg kan ikke gøre for det. Jeg prøver, men sådan er jeg bare.
Nogle gange vil folk have mere end bare tennis.
Med Ilie på banen skete der altid noget.
Jeg ser ham som et geni, der ikke fik opfyldt sit potentiale.
Det mest fascinerende var, hvordan han slog til bolden.
Det var næsten som en dans.
Det var det magiske. Han fik en til at spille hans spil.
Hans liv var meget kaotisk i 1972. Man vidste ikke, hvad der ville ske.
Man kunne ikke tage øjnene fra ham.
Wimbledon-finalen. US Open. Davis Cup i Bukarest.
1972 var det afgørende år for Năstase.
At betragte ham var som at være i teateret.
Jeg følte altid, at Ilie ville elskes af alle, og vi elskede ham.
Năstase var et af tennissportens store genier.
En af de første store tennisstjerner.
Ilie og Jimmy gjorde tennis sejt.
Vi var et par banditter. Det var vi. Og vi kunne lide det.
Tennisreglerne var ikke så strikse dengang.
Han slap af sted med meget mere, end man kan i dag.
Men sådan var han.
Grunden til, at han har millioner af fans, er hans personlighed.
Han forberedte ikke noget. Det kom bare naturligt til ham.
Han sagde, hvad der faldt ham ind, til hvem som helst.
En del af problemet var nok, at sporten ikke var klar til Năstase -
og alle hans hundekunster.
Tennis var mit liv, fra jeg var tre-fire år.
Jeg spillede, fordi det var sjovt, men hvis man så har talent -
begynder at vinde og bliver nummer et, så er der noget ved det.
Han var meget genert.
På den anden side har han altid haft karisma.
Det er ikke noget, man kan lære.
Enten har man det, eller også har man det ikke.
Han kom fra et kommunistisk land, og folk kendte ham ikke.
De tænkte: "Hvad er hans historie? Det er vanvittigt."
Han var noget for sig.
Han vandt en masse turneringer i Europa som ung -
men i USA kendte vi ham ikke.
Vi kendte ikke nogen atleter bag jerntæppet.
Nu så vi østeuropæiske atleter begynde at måle sig med vore egne.
Det var takket være Ilie. Han startede det.
Der var mange enestående atleter i Østblokken -
men tennis blev behandlet lidt stedmoderligt dengang.
Kun få amerikanere vidste, hvor Rumænien lå, og hvad det var.
VELKOMMEN TIL RUMÆNIEN!
Năstase var det første sensation fra et østeuropæisk land.
I 1969 var Nixon på besøg.
I 1972 kom Rumænien med i Verdensbanken.
De forsøgte at bryde Sovjetunionens kontrol.
For en gangs skyld skal du bruge ord i stedet for bolden.
- Hvem vil begynde? - Ţiriac. Han er den ældste.
Opvarmningskomplimenter, ser jeg.
Kan I ikke beslutte, hvem der skal "serve" først?
Ţiriac. Han varmer altid op hurtigere end mig.
Hvis jeg ikke begynder, bliver vi aldrig færdige.
Jeg forstår virkelig den rumænske humor.
Den er anderledes. Det er en anden slags folk.
Enten forstår man den, eller også gør man ikke.
Jeg tror ikke, Ion og Ilie sagde et eneste alvorsord til hinanden.
De kan ikke styre sig. De er som brødre.
Vi kender hinanden godt. Vi er gode venner.
Vi deler værelse til alle mesterskaber og er sammen konstant.
Ţiriac siger, at han sover mere sammen med mig end med sin kone.
Når man er i udlandet, har man jo brug for et sted at sove.
Wimbledon tilbød for eksempel ingen logi.
Jeg sagde til Ilie: "Hvis vi sover i en park, kan vi spare to pund."
"For to pund om dagen får vi fire par gummisko -
som vi kan sælge i Bukarest."
Vi lavede forretninger. Vi fløj ikke bare rundt.
Så kunne vores familier klare sig en måned til.
Det var ham, der var hjernen og sagde, om jeg skulle satse -
eller spille defensivt og lobbe.
Jeg synes, vi passer godt sammen.
Vi forstod hinanden.
Vi vidste, hvad vi skulle gøre, og hvorfor.
Năstase var i en anden liga. Vi andre skulle kende vores plads.
Han vandt Grand Slam-titler med andre spillere -
i double og mixdouble.
Năstase havde vundet meget, og da den første computerrangliste kom -
var han nummer et i verden. Det kan ingen tage fra ham.
Den første etter på ATPs verdensrangsliste.
Vi tjekkede vores rangering hver mandag. Han lå øverst.
Han var i god form, hurtig, god til at springe -
og gled godt i gruset.
Men hans største styrke var hans boldfornemmelse.
Når folk køber dyre billetter, vil de fortrylles af spillet.
Det fik de af Ilie.
Ilie Năstase? Undskyld?
- Kan du virkelig genkende mig? - Ja, selvfølgelig.
Genkender du også damen?
- Jeg lavede gymnastik. - Ja, fru Comăneci.
- Han har læst på lektion! Bravo. - Må jeg?
Javist. Også dig.
Se lige den fyr!
De viste hele verden tennis.
De banede på mange måder vej for nutidens spillere.
Han har karakter og karisma. Ilie Năstase, exceptionelt flot -
og Ion Ţiriac, grovskåren som en landevejsrøver.
Det er Năstase, der sætter hjerter i brand, og nu er Wimbledon i gang.
Det er nok her, man begynder, hvis man kommer til sin første kamp.
Her spiller de unge, og mange ældre spillere er aldrig kommet videre.
Men hvis man er ung og ambitiøs, er det nok her, man begynder.
Man kigger op på tavlen.
Det, der foregår på Centre Court -
må man nok nøjes med at være tilskuer til.
Det var Ilie Năstase mod Stan Smith i finalen.
Det var stort. Jeg sad der og så Ilie spille. Det glemmer jeg aldrig.
Det var der, det begyndte for mig.
Jeg drømte om selv en dag at stå på Centre Court.
Måske ikke i en finale, men jeg ville derind.
Større bliver det ikke.
Så jeg sad og nød det og heppede selvfølgelig på Ilie.
Nasty var god til alle overflader, især grus.
Men han blev også god til græs.
Hans serv var mere effektiv på græs, og han bevægede sig godt -
så han blev rigtig god til græs.
Jeg forstod det ikke. Hvordan gled man? Jeg kunne ikke glide.
Jeg var vant til grus, og så kan man glide rundt.
På græs skal man hoppe.
Det lader ikke til at blive en særlig hellig sabbat.
Det var næsten der, vi kom ind. Hvis Năstase havde været violinist -
ville han have taget Stradivarius' navn forfængeligt.
Men nu er det afgørende, hvilken ketsjer han vælger.
Må jeg lige fortælle, hvad der sker?
Năstase indser nu, at hans ketsjer er for stram.
Fordel, Smith.
For andet år i træk -
spilles Wimbledon-finalen i olympiske fem sæt.
Fordel, Smith.
Det er Smiths fjerde matchbold.
Det var det sidste slag i Wimbledon i 1972.
Stanley Smith krones uformelt til mester.
Men Ilie Năstase vil ikke blive glemt.
Han kom med et hidsigt temperament og afslørede et overraskende talent.
Det var spændende hele tiden.
Den røg i nettet, og der gik lige et øjeblik, før jeg forstod det.
Så smed jeg ketsjeren og sprang over nettet.
Han var selvfølgelig skuffet.
Folk spurgte, om det var svært at spille mod ham -
for Nasty var ofte kontroversiel. Men ikke i den kamp.
Han brokkede sig bare over sin ketsjer.
Det gik bare ikke.
Han var ikke kun uforberedt. Det var også nerverne.
Han håndterede ikke presset så godt, og da afslutningen nærmede sig -
kunne han ikke klare mere.
Năstase, kom venligst herhen.
For det første, skal du ikke kalde mig Năstase, men mr. Năstase.
- Det var bedre. - Mr. Năstase.
Du får en anmærkning for at trække tiden ud.
Og du får en for at kalde mig Năstase.
Jeg sagde: "Lad os nu spille pænt."
"Du skal ikke lægge dig ud med mig. Du ved, jeg er skør."
"Du skal kalde mig mr. Năstase."
Så kampen begynder. Borg server.
"0-15, mr. Năstase."
"Du kan nøjes med at sige mr., når jeg vinder et parti!"
Fænomenet Năstase begyndte ikke med Ilie.
Det begyndte i meget mindre skala -
med Costică Năstase, hans storebror.
Han slog ham hver gang -
men det hjalp ham at have Costică og mig på holdet.
Costică ... Sikke et flow, sikke en karakter.
Hvis han havde haft 10 procent af Ilies talent -
var han blevet verdensmester.
Costică var 13 år ældre end mig.
Huset var fyldt med tennisketsjere og beskidte tennissko.
Jeg havde udstyret. Man fik lyst til at spille.
Jeg nærmest boede i tennisklubben.
Mit hus lå lige ved siden af.
Når jeg gik til eller fra skole -
kom jeg forbi tennisklubben.
Vores hus lå mellem en tennisbane og et fodboldstadion.
Da jeg var fem, gik jeg ud med en fodbold og en tennisketsjer.
Jeg gik rundt om stadion, sparkede til bolden og svingede ketsjeren.
Jeg havde begge dele i hovedet og vidste ikke, hvad jeg skulle vælge.
Som alle andre i Europa var jeg mere interesseret i fodbold end i tennis.
Hvorfor blev du så ikke fodboldspiller?
Da jeg var 13 eller 14 -
vandt jeg min første turnering og fik en ny tennisketsjer.
Det var noget helt utroligt for mig.
Måske var det på grund af den ketsjer -
at jeg valgte at hellige mig tennis.
Første gang han tog skøjter på, kunne jeg ikke følge med.
Jeg ville lære ham at stå på ski i Poiana Braşov -
og han gjorde det perfekt -
men kørte ind i et hegn, fordi jeg ikke havde lært ham at standse.
Ţiriac var noget ældre og kom også fra en anden sport.
Han var en god ishockeyspiller.
Han kendte alle knebene, og Ilie lærte helt sikkert af ham.
Năstase voksede op ved min side, vil jeg sige.
Jeg så ham udvikle sig på alle måder, ikke kun i tennis.
Det var svært for mig at nå hertil.
Det tog mig mindst 10-12 år.
Folk har fortalt mig, at jeg mødte Ilie allerede i 1959.
Han var åbenbart min bolddreng.
Det kan jeg ikke huske. Jeg husker, at jeg så ham -
i Bukarest i 60'erne, men han spillede ikke tennis.
Han spillede fodbold med nogle drenge og gemte bolden hele tiden.
Han må have vejet 30 kg.
Først skulle jeg bare skyde bolden op ad væggen.
Det var god træning. Min "ketsjer" var et stykke hegn -
klippet i form som en ketsjer.
Hvis man slog forkert, kom bolden ikke retur.
Så skulle man jagte den.
Man skulle koncentrere sig, så man kunne slå den igen og igen.
Det var god træning for mig.
Og på den anden side af væggen var chokoladefabrikken.
Af og til smed arbejderne lidt ud til mig.
Jeg begyndte at se mere og mere til Ilie.
Forbundet havde allerede fået øjnene op for ham.
Så jeg lod ham bare følge med.
Jeg var en stor sportsmand dengang med 17 turneringssejre.
Jeg kunne forhandle om min løn.
Jeg sagde: "Hvis jeg ikke får ekstra til Ilie -
så vil jeg slet ikke."
Ţiriac sagde til arrangørerne: "Hvis jeg skal med i turneringen -
skal Năstase og Mărmureanu også." Han var hjernen.
Han skaffede mig en kontrakt med ketsjermærker og skomærker -
og andre leverandører af udstyr.
Vi var så glade. Vi havde fået vores udstyr.
På det seneste er dit navn blevet forbundet med Ţiriac.
Kan du beskrive din kollega?
Jeg har spillet med Ion i omkring otte år.
Takket være ham stillede jeg op til min første store turnering.
Han var berømt, og jeg var på vej.
Da vi begyndte at spille double, fungerede det med det samme.
Han var en vild knægt.
I 1966 spillede vi i Davis Cup mod Frankrig.
Vi tabte i fem sæt. Det var Năstases skyld.
Det er han måske ikke enig i.
Det var det, der befæstede vores double-hold.
Vi supplerer hinanden godt.
Vi spillede finalen her i 1966.
Vi blev slået af to amerikanere.
Det var min første French Open.
Den eftermiddag i solen foran 2000 tilskuere -
viste unge Năstase sig at være den bedste -
og hans partner Ţiriac den svageste.
Ţiriac kom altid med nedsættende kommentarer om sin unge partner -
som dog spillede meget bedre.
Han spillede meget med Ion. De var et fantastisk team.
De vandt meget. De var meget stærke.
Ion spillede seriøst og intelligent.
Năstase fór rundt og var kreativ hele tiden.
Han kunne ikke gøre noget dumt, for så ville Ion ...
... vride halsen om på ham.
Han skilte sig ud. Man kunne næsten kalde ham et geni.
Han tog bolde, som ingen andre kunne dengang.
Santana havde introduceret topspinlobbet -
men Ilie forfinede det.
Tennis var i en overgangsfase -
på Năstases tid.
Glem ikke, at tennis i 1968 gik fra at være en amatørsport -
til at holde åbne mesterskaber, for både amatører og professionelle.
Det tilførte spillet penge og et helt nyt element.
Det bragte spillere, der havde været væk, tilbage i rampelyset.
Og det flyttede fokus for, hvad der var vigtigt.
Nu, da turneringen var åben, kunne alle jo deltage.
Tennis var en sport for eliten, og da Năstase kom -
blev det mere interessant for almindelige mennesker.
Der var en følelse, som almindelige mennesker kunne identificere sig med.
Jeg synes, den tidlige tennis var smukkere end nutidens tennis.
Bolden fløj ikke lige så hurtigt -
og man havde tid til at se elegancen.
Năstase var meget kunstnerisk og æstetisk.
Før ham var alle spillerne ydmyge og alvorlige.
Ilie kombinerede alt det: Smukt spil, flot udseende -
og interaktion med publikum. Han kunne tale italiensk.
Alt det gjorde ham til en rockstjerne.
Jeg kan ikke huske, om der var andre spillere, der havde det så sjovt -
og var så eksplosive som Ilie.
Jeg ved ikke, hvor han fik det fra. Det er nok noget rumænsk.
Der var en anden fyr før ham, Pancho Gonzáles.
Han var fantastisk og på mange måder den første superstjerne -
før professionel tennis.
Men Năstase var uden tvivl sportens superstjerne.
Han rakte ud over sporten.
Også folk, der ikke var interesserede i tennis, kendte ham.
En fræk, elegant, vred og lunefuld livsnyder.
Ilie Năstase er mere end bare en dygtig tennisspiller.
Hans personlighed gør ham til den mest ombejlede tennisspiller.
En tennisturnerings succes står og falder med ham.
Năstase er den eneste tennisvaluta -
der kan sammenlignes med den amerikanske dollar.
En vovehals på banen og udenfor.
Elsket af nogle, hadet af andre.
Han er bestemt langt fra de fine herrer -
som ved Wimbledon i 1920 -
bukkede for damerne mellem baghåndslagene.
Men Năstase er heller ikke Pancho Gonzáles -
det amerikanske forbrugersamfunds sportslige udtryk.
Han kommer fra øst og er noget andet.
En rebelsk boheme bevæbnet med en ketsjer -
som han slår med, når han føler sig krænket.
Han kan serve den vej, og bolden ryger den anden vej.
Jeg har set det. Han server baglæns og slår med håndleddet.
Det er næsten umuligt. Og bolden går ind.
Han har et fantastisk håndled og kontrol over bolden.
Han har mere kontrol over bolden end sig selv. Det var hans problem.
Fordi han var forud for sin tid -
misforstod mange hans opførsel på banen.
Dommerne var ikke villige til at acceptere det -
Năstase kom med.
Ingen var villige til at hjælpe dem med at forstå -
disse spillere og deres adfærd.
Năstase, spil venligst videre. Năstase?
Folk sagde: "Jeg ved ikke engang, hvad tennis er."
"Jeg er her på grund af Năstase."
Năstases kamp mod Hans-Jürgen Pohmann var på alles læber -
i den første uge af US Open.
De fleste mente, det var et lavpunkt.
På banen mistede han besindelsen, og nogle gange blev han næsten ...
Jeg vil ikke ligefrem sige et uhyre, men hans mørke side kom frem.
Det er første sæt, sjette point, tiebreak.
Der begynder det.
En bold fra Năstase rammer sidelinjen og bliver dømt ude.
Bolden var på linjen!
Năstases vrede varer ved.
Her kommer der en baghånd langs sidelinjen, som er inde.
Năstase forsinker spillet.
Linjedommeren kommer og kigger.
Se, hvordan Năstase råber ad ham. Han bruger grimme ord.
Han råber og skriger.
Til sidst rækker han frem og rører ved hans arm.
Linjedommeren siger, at bolden var inde.
Han har fandeme taget fejl to gange!
Pohmann klager over forsinkelsen.
Nu klager Năstase til en anden over linjedommerens vurdering.
Man sidder altid som på nåle med Năstase. Man slapper ikke af.
Han engagerede virkelig publikum.
Pohmann server. Det er første gang, han falder.
Han får krampe i benet.
Dommeren tror, at han er alvorligt såret -
og måske har brækket benet. Han tilkalder lægen.
Pohmann vil ikke undersøges. Han siger: "Jeg er okay."
Han vil gå det væk.
Nu er det Pohmann, der forsinker kampen.
Ifølge reglerne får man ikke lægehjælp for krampe i benene.
Hvis man ikke kan fortsætte, skal man diskvalificeres.
Det er slemt. Han siger: "Kom nu, spil!"
Pohmann har smerter, men giver ikke op.
Han falder igen! Det er anden gang.
Han havde bestemt en måde at piske en stemning op på.
Jeg var bolddreng ved US Open, da han spillede.
Kampen mod Pohmann var en vild kamp.
Han greb fat i ... Han var utrolig.
Utroligt skør. Men han slap godt fra det.
Hvor mange gange må han afbryde? Kender du reglerne?
Hvor mange gange må han afbryde?
Skiderikken er faldet to gange! Jeg har ventet i fem minutter!
Publikum er vrede på Năstase.
En dame rækker tommelfingeren ned, og han spytter juice efter publikum.
Năstase er vred.
Hvis jeg var dommer, ville jeg smide ham ud nu.
Efter det her vil dommerne nok tage en drink i fred.
- Ville du ikke gøre det? - Jeg ville tage to.
Her er matchbolden.
Se, hvordan Năstase råber og spytter mod Pohmann.
Han råber og kaster bolden mod ham.
Grimme ord. Han vil give dommeren hånden. Dommeren nægter.
Nu chikanerer han Pohmann igen.
Han siger: "Du burde være blevet diskvalificeret."
Flere grimme ord. Nu gør han endnu en gestus.
Lægen beder Năstase slappe af.
Så skubber han til lægen. Se!
Han skubber ham og bander.
Jeg er født sådan.
Jeg kan ikke gøre for det. Jeg prøver, men sådan er jeg bare.
Jeg bliver træt af at prøve.
Sover du godt om natten?
Nej, jeg er nervøst anlagt. Jeg skal hele tiden røre ved ting.
Selv når jeg giver interviews eller spiser og taler med folk.
Jeg har så meget energi, der skal ud.
Sådan har jeg altid været.
Nogle gange på tennisbanen har jeg så mange følelser -
at jeg skal tale med folk og gøre ting for at komme ud af det.
Jeg er så anspændt.
US OPEN 1972 MÆNDENES SINGLEFINALE
Nu er der to tilbage: Ashe og Năstase.
Ashe havde spillet godt og slået Stan Smith i kvartfinalen.
Det så ud, som om Ashe ville vinde.
Det var en udfordring at sætte det i perspektiv -
for meget af det, der skete, var så anderledes -
at man var nødt til at analysere, om det var kreativitet -
eller om Năstase gjorde noget, som var så uhørt -
at ingen forstod det dengang.
- 15-0! - Stemmer det?
Năstase spørger, om bedømmelsen var korrekt.
Jeg kan ikke sætte fingeren på det. Der foregik hele tiden noget.
Fordel til Ashe.
Ilie prøver at gøre opmærksom på, at flyene flyver så lavt -
at han knap nok kan høre, hvad han selv tænker.
De har også fly i Bukarest.
Dominique Grazia, belgier og forlovet med Ilie Năstase.
Efter to sæt stod det lige, og Ashe vandt det tredje sæt.
Det lignede et vendepunkt.
I fjerde sæt stod den 3-1 til Ashe med et breakpoint til 4-1.
Han var tæt på at bryde to gange, men uden held. Kom dog foran 4-2.
Så kom Năstase igen og slog ham i det sæt.
Han har hele mesterskabet i sine hænder.
Matchbold i det åbne mesterskab.
Han må udholde endnu en serv.
Sikke en bold! Ilie Năstase!
Han fik bolden i nettet!
Han er mesteren!
Første store mesterskabstitel til Năstase!
US Open 1972 er hans.
Dominique siger: "Lad os få 25.000 endollarsedler og sprede dem."
Ilie må være overvældet af, hvad han har opnået.
Dominique Grazia tror ikke på det.
I går så jeg Năstase slå Gorman.
Mr. Năstase, undskyld.
Efter kampen sagde Ashe: "Ilie er en god spiller -
men han bliver endnu bedre, når han lærer at opføre sig bedre."
Og typisk for Năstase, viftede han sin sejrscheck mod Ashe -
bare for at drille ham.
Han havde en mands krop og noget af en mands psyke -
men han opførte sig ofte som et ...
Ja, det er ikke ondt ment, men som et forkælet barn.
Han var en mester. Han vandt i Monte Carlo og Rom.
Han vandt US Open og French Open. Han var den bedste.
Năstase vinder French Open og 15.000 dollar.
Det er Ilies anden store titel.
Bliver det Wimbledon næste gang?
Selvfølgelig var han nummer 1 i verden. I 1973 og 1972 vandt han alt.
Vi voksede op med ham på tv. Jeg lærte at tælle -
og at Ilie Năstase havde vundet det og det og det.
Han vandt mange mastersturneringer.
Jeg tror, han gjorde det, han syntes, var sjovt.
Han var et unikum i den måde, han levede på.
At være nummer et og samtidig være uartig og nyde livet.
Findes der noget smukkere?
Hans øje-håndkoordination var utrolig.
Han var en dygtig atlet. Han var hurtig og det hele.
At spille tennis var lettere for ham end at binde snørebånd.
"VILDMANDEN" NĂSTASE VINDER
Et vidunderligt spil af Năstase og en enestående præstation -
at vinde masterstitlen fire gange på fem år.
Han er den første spiller, der opnår det.
Længe leve vinderen!
I min og Ilies tid var der flere personligheder i tennis.
Man kunne relatere til forskellige spillere -
som mig, Ilie eller Vilas på en anden måde end i dag.
Vi mødte den menneskelige side.
De var mere menneskelige. I dag er de mere som maskiner.
Journalister har svært ved -
at opbygge et venskab eller kommunikere med spillerne.
Jeg så ham spille en uforglemmelig kamp mod Arthur Ashe.
Det var den eneste kamp i historien, hvor begge spillere tabte.
Det er hverken sket før eller efter.
Jeg var dommer på det tidspunkt. Nogen kom til mig og sagde:
"Gå ind i omklædningsrummet. Der sker noget."
"Ilie prøver at provokere Arthur."
Jeg gik nedenunder og så, at Arthur Ashe stod og redte sit hår.
Pludselig kom Ilie ud og sagde:
"Negroni, du har ikke så pænt hår som mig, så smut med dig."
- Hvem laver film om dig nu, Nasty? - Det er bare tv.
Javel.
- Min bedste ven i hele USA! - Fordi ingen andre vil tale med dig.
Billie Jean King og Arthur Ashe er historiens vigtigste tennisspillere -
fordi deres betydning rakte ud over tennis.
Og så er der måske et par galninge på vejen.
Ilie var meget passioneret og oprigtig.
Når man er sådan, sker der ting, man ikke rigtig kan gøre for.
Game og andet sæt til Ashe. 7-5.
Hvad fanden? Hvorfor får han ikke en advarsel?
Han gør det også forkert. Hvorfor får han ikke en advarsel?
Du giver mig en advarsel. Han skal også have en.
Man vidste, der ville ske noget.
Han vil eksplodere eller prøve at gøre dig vred.
Det havde jeg ikke noget problem med -
men dommeren skal kunne kontrollere kampen.
Nogle gange var de lidt bange for visse spillere.
De var lidt bange for Ilie, tror jeg.
15-40.
Første serv.
- Første serv. - Hvorfor?
- Ny serv.
Hvornår?
Ny serv?
- Arthur var ikke klar. - Det er ikke min skyld.
I sidste sæt stod den 4-1 til Ashe, der førte med 40-15.
Năstase servede, og så stod den 5-1.
Hver gang Năstase gjorde klar til at serve, så han op.
"Er De klar, mr. Ashe?"
Giv ham en advarsel, hvis han ikke er klar hele tiden.
15-40. Første serv.
- Nej, 30-40. - Kom så!
Hold kæft.
Det er ikke min skyld, at han ikke er klar.
Spil nu.
Ja, men det er ikke min skyld, han ikke er klar.
Jeg sagde: "Åh nej."
Dengang var reglerne ikke så tydelige, som de er nu.
De samlede regler kunne stå i ti små afsnit -
på tre sider.
Bravo.
Er De klar, mr. Ashe?
- Skal jeg spille? - Ja.
Må jeg bede publikum om at tie stille?
- 15-40. Første serv. - Ja, frue.
Năstase, du er blevet advaret. Spil så.
Det skete tre eller fire gange.
Desværre greb dommeren ikke ind med det samme.
Først den tredje gang sagde han:
"Vær sød at fortsætte, mr. Năstase. Spillet må ikke afbrydes."
Spil!
- Javel. - Utroligt!
Dommer, han taler til mig!
Jeg mistede besindelsen. Jeg kunne ikke klare mere.
Jeg ventede og ventede, og han blev advaret to gange.
Til sidst sagde jeg: "Nu er det nok."
"Jeg går."
Dommeren diskvalificerede Ashe -
men han sagde, at han selv gik. Det gjorde han så.
Dommeren diskvalificerede ham, og så råbte Năstase: "Må han det?"
Så blev Năstase også diskvalificeret.
På to minutter var kampen forbi.
Det sjove var, at de 24 timer senere begge blev taget til nåde igen.
Der var ingen turnering, hvis de begge var ude.
Det er jo ikke alle mod alle mere.
Mangler der ikke nogle regler, hvis den slags kan ske?
Helt sikkert. Vi har et møde i tennisforbundet i denne uge.
Et af de vigtigste spørgsmål er en adfærdskodeks for spillere.
Hvis en spiller begår et alvorligt regelbrud -
kan man måske tage et sæt fra ham.
I stedet for at diskvalificere Năstase -
kunne de have givet partiet til modstanderen.
Arthur Ashe hjalp med at skrive adfærdskodekset.
Han skrev 500 sider, som så blev reduceret.
Det var 500 sider af notater.
Han havde jo al mulig erfaring med Năstase!
Hvis han ser mig i omklædningsrummet, gør han sådan her.
Det lyder skørt, men sådan er Năstase.
Jeg ser ham ikke som en mand. Han er som en 10-årig.
Det er på tide, at nogen lærer ham at opføre sig ordentligt.
"Ilie, jeg vil bare spille en god tenniskamp."
"Hvis du gør det, du har gjort mod andre -
slår jeg dig ud, når du mindst venter det."
Når man møder Năstase, kan det altid ske, at han bliver diskvalificeret.
Man har altid en chance, for man ved aldrig, om han flipper ud.
Vil du opføre dig bedre i fremtiden?
Synes du, jeg er en ballademager?
Vi skal have en adfærdskodeks, så vi ved, hvad der skal gøres.
Hvis jeg skal være perfekt eller professionel -
skal dommeren også være professionel.
Føler du dig anderledes end andre?
Nej. Jeg ved ikke, hvad jeg laver.
Jeg går bare op i mit spil.
Næste morgen gik jeg ned til morgenmad på Grand Hotel.
Jeg så Arthur sidde ved vinduet.
Pludselig så jeg en stor buket blomster -
bevæge sig mellem bordene.
Bag buketten var Ilie Năstase.
Han gik hen til Arthurs bord sådan her.
Han gav ham blomsterne og sagde: "Mr. Ashe, undskyld."
I går stormede De ud af banen.
Hvornår snakkede De med Năstase?
Det begyndte allerede i omklædningsrummet!
Mellem Năstase og mig er det overstået om fem-ti minutter.
Eller fem-ti dage. Sådan er han bare.
Jeg havde bare fået nok på banen.
Uden for banen er det noget andet. Jeg har lige talt med ham.
Jeg kan ikke være som Ashe. Ashe kan ikke være som mig.
Hvorfor skal jeg ændre mig nu, hvor jeg er 30 år?
Han kaldte Arthur "Negroni".
Havde han gjort det i dag, var han kommet i fængsel.
Tennistjernen Serena Williams kritiserer en anden legende -
der er anklaget for en kommentar om hendes ufødte barn.
Det internationale tennisforbunds pressemøde blev kontroversielt.
Rumæniens holdkaptajn Ilie Năstase, der selv en gang var tennisstjerne -
affødte stærkt negative reaktioner over en række racistiske kommentarer.
Han skal have sagt: "Hvilken farve får barnet? Chokolade med mælk?"
Den upassende kommentar affødte voldsom kritik og fordømmelse.
Det er godt for hende.
Hvilken farve får barnet?
Det er jo dejligt at få børn.
Serena Williams havde delt sin lykke med en selfie.
Hun kritiserede Năstase på Instagram:
"Det er skuffende at leve i et samfund, hvor en som Năstase -
må komme med racistiske bemærkninger om et ufødt barn."
Jeg ved, han ikke mente noget med det. Jeg har kendt ham længe.
Men jeg sagde, han skulle tænke sig om -
før han kommer med den slags kommentarer.
NASTASE UDELUKKET I FIRE ÅR
Jeg tror, det sårer ham at være involveret i sådan en historie -
for han er slet ikke sådan.
Tingene har ændret sig. Man kan ikke slippe af sted med at sige sådan.
Man skal være mere forsigtig med, hvad man siger.
Forhåbentlig har han lært sin lektie.
Han blev desværre involveret, fordi han sagde sådan noget.
Vi ville bare sige, at sådan er han jo. Men man siger ikke sådan mere.
Den slags åndssvage kommentarer kom han hele tiden med.
"Det er bare Năstase. Glem det. Det er Ilie. Det er Nasty."
Men inderst inde har han et godt hjerte.
"Hej Commie. Hvordan går det?" Det lød bedre end "kommunist".
Vi var venner. Det var lige meget, om nogen var fra Sydafrika -
Kenya eller USA. Alle var ens.
I omklædningsrummet lignede vi hinanden.
Han havde øgenavne for alle sine rivaler. Tom Okker var Omeletten.
Stan Smith kaldte han Godzilla.
Arthur Ashe, som var afroamerikaner, kaldte han Negroni.
Jimmy kaldte han Baby. "Skal mor holde dig i hånden?"
Det var sjovt.
Han kalder mig skør og dumrian. Alt muligt.
Jeg bliver ikke fornærmet.
Jeg kaldte ham Nasty. Nogle gange kaldte jeg ham far.
Jeg kaldte ham Sigøjneren, og han kaldte mig Russeren.
Sådan var han. Han havde øgenavne til alle.
Det var der ingen, der gik op i.
Men alle elskede ham for det -
fordi han var så sød uden for banen.
Vi havde ingen penge i starten. Vi havde ikke råd til trænere -
så vi hjalp hinanden.
Vi spiste sammen og snakkede tennis hele tiden.
Vi stod hinanden nær, og alle kendte alle.
Vi havde ikke et hold omkring os, der isolerede os.
Vi måtte hjælpe hinanden som en familie.
Năstase var for meget for mig.
Han var for hurtig for mig.
- Han spillede bare. - Jeg er ikke hurtig.
Det synes jeg nu.
- Har De nogensinde slået ham? - Nej.
- Men den dag kommer? - Helt sikkert!
Jeg kan huske, at vi for eksempel gik i biografen i Paris.
Vi gik på Champs-Élysées. Nogle gange hjalp vi hinanden.
Jeg trænede med Solantes og Ilie. Vi trænede om mandagen -
og så spillede vi semifinale mod hinanden.
Det er umuligt i dag.
Alle var ligeværdige.
Der var ingen særlige pladser til de bedste spillere.
Spillerne havde deres egne sektioner i omklædningsrummet -
men de var ret meget sammen.
Det var lidt mere venskabeligt. Alle blev behandlet ens.
Det var nok sjovere dengang.
Jeg tror, at man har mistet noget af det kammeratskab.
Det var en aften efter træning. Mr. Năstase her lignede sig selv.
Om aftenen var vi syv eller otte, der skulle på pizzeria.
"Năstase, betal for din pizza." "Ion, jeg har jo aldrig penge."
Jeg har endnu ikke fået pengene.
Vi bidrog med en dollar eller to. Eller franc, eller hvad det nu var.
Vi købte fem pizzaer og delte dem i otte eller ni portioner.
Vi var lige gode venner for det.
De to var virkelig fra en anden planet.
Sådan nogle kommer aldrig igen. Det er umuligt i dagens tennis.
De rejste uden træner.
De trænede uden en træner. De trænede hinanden.
Vi var afhængige af hinanden.
Vi rejste sammen, varmede op sammen og hjalp hinanden.
Ja, vi var meget tætte.
Det blev ved, også i midten af 70'erne -
da tennissporten blomstrede.
Mixdouble var som skabt til entertainere som Năstase.
Vi ville klæde os som ham.
Han var den første, der klædte sig i farver.
Og han havde svedbånd, til tider rumænske -
der lignede mine rasta-svedbånd.
Der var en elegance over ham, men man kunne mærke det ægte menneske.
Han talte sandt.
Nogle gange med grimme ord. Det var fedt, vi elskede det.
Han var en værre ballademager!
Der var mange personligheder dengang. Det var en god tid for tennis.
Năstase var en af dem, som gjorde sporten populær.
Folk så, at det ikke bare var en sport for en lukket kreds.
Năstase kunne være virkelig sjov.
Nasty havde en klovns naturlige timing.
At være en god klovn handler om timing.
Jeg har fået mulighed for at præsentere -
nok en af de bedste kampe her på Forest Hills.
Først, fra Rumænien, den store Ilie Năstase!
Og fra Rhode Island -
en af fremtidens store tennisstjerner: Franklin Telly!
Skal jeg opføre mig som en abe?
Dit problem er, at du er for temperamentsfuld.
Lad os nu spille.
Wimbledon, 1975.
Nasty var ikke enig i linjedommerens vurdering -
og bad om at få hende flyttet.
Hans krav blev hørt, og han bar belevent hendes stol.
Sådan var hans humor. Han var som et barn.
Det betyder to bolde i nettet, og det her én bold.
Opfat det, som du vil.
Hør her. Hør godt efter.
Hvis du vil filme mig, må I betale, du og din ven.
- Hvor meget? - Jeg er meget dyr. For dyr.
Jeg tror, det var på Hilton. De gav os et værelse.
Eddie Dibbs' fødselsdag? Er det det, han mener? Med kagen?
Uha. Vi var som store børn.
Har han fortalt dig det?
Der må have været 30 gæster. Min kone og Eddies kæreste.
Nasty og Borg var der.
Vi sagde: "Nasty, vi må gøre noget. Vi må skaffe en kage."
De kom med en kæmpe kage til min fødselsdag.
Der var to eller tre lys på den.
Jeg stod ved den ene side og sagde: "Eddie, pust nu lysene ud!"
Jeg tænkte mig ikke om, men gik hen for at puste lysene ud.
Da jeg bukkede mig ...
Jeg skubbede hans hoved ned i kagen.
Bang! Han stak hele mit hoved ned i den!
Jeg kiggede op, men kunne intet se. Jeg havde kage i hele ansigtet.
Det blev nok til den bedste madkamp, jeg nogensinde har haft.
I løbet af fem sekunder fløj der ting rundt i hele lokalet.
Hele lokalet.
Man måtte gemme sig under bordet. Det fløj med stole og alt muligt!
Sikke et rod, der blev.
Nogen måtte gøre rent. Det blev så mig.
De slemme drenge. Jeg er vild med Jimmy og Năstase sammen.
Jimmy Connors og Ilie Năstase havde en særlig forbindelse.
De gik nogle gange over stregen.
De var på mange måder sjælevenner.
De to var hovedårsagen til, at jeg så tennis.
Jimbo ... De blev kaldt The Nasty Boys.
De havde det samme tøj på med lange sokker og den slags.
De spillede vist nogle doubler sammen.
Ilie og Jimmy gjorde tennis sejt.
Det var ikke længere kun en sport for tavse, hvide mænd i hvidt tøj.
Pludselig blev der lidt rock'n'roll over det.
Bolden var på linjen!
På linjen!
Bolden var på linjen! Det var den!
På banen var de helt vilde.
Jeg husker nogle mareridtskampe ved US Open.
US OPEN 1975 FINALE I MÆNDENES DOUBLE
I finalen tabte Tom Okker og Marty Riessen -
til de flamboyante Ilie Năstase og Jimmy Connors i en vild kamp.
Jimmy Connors, et par ord for rumænsk tv?
- Hvad skal jeg sige? - Lidt om Deres fremtidsplaner.
Jeg skal spille flere doublekampe med Năstase.
Jeg håber, vi vinder Wimbledon eller US Open igen.
Ja, han var en mentor, og han påvirkede mig.
Det kommer fra hjertet. Noget var godt, noget var dårligt.
Men det var mit valg.
Og vi blev venner.
- Tror du, jeg er træt? - Nej.
Det er ham, der er træt.
- Kom så, drenge! - Jeg kommer.
Når han siger, jeg er en del af familien, er det bare det bedste.
Vi har været igennem mere end bare tennis sammen.
Jimmy var den bedste til US Open.
Men da Năstase er rumæner og ikke kommer fra et kæmpestort land -
repræsenterer han alle, der ikke er fra USA eller Storbritannien.
Hvis man kommer fra et mindre land, hepper man nok på Năstase -
for man føler, at det er de store mod de små.
Năstase var en stor grund til, at vores sport voksede så meget.
Jimmy Connors siger det meget rammende:
"Jeg vidste aldrig, hvor hårdt han ville slå."
"Det gjorde han heller ikke selv."
Ilie Năstase var sin tids rockstjerne.
Han hjalp helt sikkert vores brand.
Han fik andre elitesportsfolk til at tro på os.
Det er svært at opnå.
Efter kun tre måneder havde vi tegnet verdens bedste tennisspiller.
En, der havde vundet mesterskaber og var flamboyant.
Det lagde linjen for hele tennissatsningen.
Vi fulgte straks op med hans doublepartner, Jimmy Connors.
Han rangerede ikke så højt som Ilie dengang -
så vi skrev kontrakt med ham for 5000. Det bragte meget med sig.
Vi tegnede MacEnroe, Billie Jean King, Sampras og Agassi -
Serena Williams og Carlos Alcaraz.
Det var Ilie Năstase, der startede det.
Jeg var så heldig at være tennisspiller.
Især i denne periode.
Spillere som Pancho Gonzáles og Segura -
var måske bedre spillere end os -
men de vandt ingen penge eller i alt fald mindre end os.
Nogle af dem havde deres koner eller kærester med -
men de fleste havde ikke råd til at tage ledsagere med.
Så de tilbragte mere tid sammen, end man gør i dag.
For os østeuropæere var det ikke muligt -
at tage forældrene med til Paris eller Wimbledon.
De kunne ikke rejse ud.
Så når jeg var til Wimbledon eller French Open -
var mine forældre der ikke.
Det krævede en invitation, hvis vi skulle konkurrere i USA.
Ilie bad Edy McGoldrick -
invitere Mariana Simionescu og mig.
Det var sådan, jeg begyndte. Senere blev Ion Ţiriac min manager -
så for den unge generation af tennisspillere -
var de idoler.
Første gang jeg kom til French Open -
var jeg 18 år, og Mariana 17. Ilie og Ion tog sig af os.
De var en stor hjælp.
Uha.
- Se, hvor stærk den bandit er! - Bandit?
Kan I se, hvor stærk han er?
I er skøre. Hvad hvis han taber dig på hovedet?
Nu er jeg vågen. Det er okay.
Nu har jeg energi til kampen.
Jeg er vågen nu.
Skal jeg gøre det, Chris?
- Gøre hvad? - Trække bukserne ned.
Det var bare for sjov.
Ilie var et meget følsomt menneske. Han havde et stort hjerte.
Han hjalp mange mennesker.
Hvis man havde et problem, kunne man regne med ham.
På grund af revolutionen og krigen i Iran -
var der fire år, hvor jeg slet ikke spillede.
Så kom jeg til Frankrig og havde ingen steder at sove.
Jeg husker, at han trænede med Guillermo Vilas på bane 3.
Jeg ventede, til han var færdig. Jeg vidste ikke, om han kunne huske mig.
Da han var på vej ud af banen bagefter -
rejste jeg mig og sagde hej.
"Åh gud, Mansour, hvor har du været?"
"Jeg troede, du var død i revolutionen."
"Jeg er så glad for at se dig!"
Han spurgte, om han kunne gøre noget for mig.
Det var meget venligt og generøst af ham.
Jeg vil beskrive ham som vanvittig, men mest på en god måde.
Han ville gøre alt for andre.
Jeg har set ham give sit eget tøj til folk, han ikke engang kendte.
Dengang havde spillerne mere frihed til at udtrykke sig.
Der kunne ikke ske så meget, hvis de gjorde noget galt.
Man skal huske på to ting.
Reglerne var ikke som i dag, og dommerne var ikke lige så gode.
For det meste spurgte arrangøren en ven -
om han kunne komme næste dag og dømme en kamp.
Hvis dommeren tager fejl, protesterer jeg altid.
Vi spiller for penge.
Når de laver fejl, er det, som om de stjæler fra ens lomme.
Dommerne er ikke professionelle nok.
Jeg tog aldrig fejl af dommerne. Jeg vidste det bare.
Jeg vidste, om bolden var ude, selv om den var bag min ryg.
Jeg stillede kun spørgsmål, når der var en grund til det.
Aldrig, når de havde ret.
Det gjorde McEnroe nogle gange, men ikke jeg.
Udenfor porten kostede billetterne fem gange så meget.
Der var 20.000 tilskuere.
10.000 var kommet for at buhe ad ham, og 10.000 for at kramme ham.
Og McEnroe var lidt skør dengang.
Dommeren hed Frank Hammond.
Hammond var en trind fyr, som alle spillerne elskede.
Han var meget rolig og fattet.
Men Năstase og MacEnroe kom lidt for godt i gang.
Frank var den første professionelle tennisdommer.
Han var ikke udrustet til den slags kriser.
Jeg tabte til Ilie et par gange -
men ved den lejlighed gav jeg mig ikke.
Jeg spillede bedre end nogensinde.
Ilie forstod nok tidligt, at han ikke kunne vinde -
så han besluttede sig for at lave et cirkus.
Frank Hammond elskede alle spillerne. Han elskede Năstase.
Han kaldte mig røvhul. Han kan i det mindste kalde mig "hr. røvhul".
- Hørte du det ikke? - Nej.
Kan du ikke mundaflæse?
Jeg er rumæner, og jeg kan mundaflæse engelsk.
Det var en af de første aftenkampe.
Folk havde fået et par drinks, og Ilie kunne mærke publikum.
Klar.
Serv.
Sig, han ikke skal tale med mig. Hvis du er en god dommer.
Frank Hammond prøvede virkelig at få Năstase til at slappe af.
Han talte med ham uden mikrofon. "Lad nu være, Ilie."
Mine damer og herrer, må jeg bede om ro. Kampen fortsætter.
Det er den eneste måde.
Begge spillere udnyttede publikum. Det var det værste nogensinde.
Så er det nu.
Ilie.
- Spil, eller det er slut. - Jeg var ikke klar.
- Serv nu bare. - Hvordan skal jeg kunne spille nu?
Jeg tænkte, at denne gang -
ville jeg bare se mesteren gøre sit arbejde.
Jeg syntes, han gjorde sig til grin.
På den anden side var det det, folk ville se.
Vi spiller jo for publikum. De vil underholdes, grine og smile.
De vil gerne blive vrede. Det hører med til underholdningen.
Ilie var nok den bedste til at underholde.
Frank Hammond havde fået nok.
Jeg fatter ikke, at han ikke diskvalificerede dem begge.
Game, set og match, McEnroe!
Publikum i New York gik helt amok.
De smed med ting. Det var ved at udvikle sig til optøjer.
Han skulle ikke diskvalificeres, men han fortjente det.
Det er den eneste gang, jeg har set dem fjerne en dommer.
Så kom overdommeren og satte sig. Du godeste.
Jeg ville bare spille. Jeg skulle nok slå ham alligevel.
Game, set og match.
Han ville ikke gøre Frank flov -
men det ødelagde næsten Frank Hammonds karriere.
Det var forkert, men de var bange for optøjer.
Jeg var ikke engang glad for sejren.
Jeg gik ind i omklædningsrummet for at skælde ham ud.
Han sagde: "Macaroni!"
Han er den eneste, der kalder mig det.
"Hvor skal vi spise middag? Jeg har to piger."
Og jeg sagde bare: "Det bestemmer du."
Så spiste jeg pludselig middag med ham klokken 1 om natten.
Han havde flere kvinder, end man kunne tælle.
Skønhedsdronninger, alt muligt.
Năstase var på toppen, hvad det angik.
Han får jorden til at gungre.
Som et lille jordskælv og så et stort.
Han var meget opmærksom på sine omgivelser.
Når vi spillede double, holdt han øje med alle kvinder på tribunerne.
Jeg var en god mellemmand. "Spørg hende, hvad hun skal i aften."
Vore blikke mødtes.
Han sagde: "Du har forførende øjne." Han havde bløde læber.
Jeg havde aldrig kysset så smukke læber.
Han ved, hvad jeg føler for ham. Det ændrer sig ikke.
Jeg vil altid bære ham i mit hjerte. Han var meget flirtende.
Han var gift, så vi var bare venner.
Vi plejede at mødes i min lejlighed.
Vi gik på Studio 54 og levede livet.
Der blev man ikke dømt.
Man kunne gå nedenunder, og der lå madrasser.
Det var in-stedet.
Folk elskede Ilie, fordi han var mere latinsk.
Den måde han spiller på, taler og bevæger sig.
Den måde, han klæder sig på. Det var altid noget særligt.
Og han var en flot fyr.
- Vil du sige hej til Bukarest? - Ja, til pigerne.
- Dem, der ønskede dig tillykke? - Ja, og fejrede mine sejre.
Hvordan får du post, når du rejser?
- Er adressen "Ilie Năstase, Europa"? - Noget i den stil.
Det er det eneste, jeg kan. Men jeg kan lide sangen.
BUKAREST 1980
Ned med Ceausescu!
... til de initiativer, vi betragter som ...
Gå indenfor.
Jeg har ikke sat livet på spil. Folket regerer.
Folket har vist sin storhed.
At stå her i tv-huset ...
De, der græd, da de hørte nationalsangen i arenaen -
stod foran maskingeværerne, så jeg kan tale med jer nu.
Jeg opfordrer alle atleter til at støtte folket -
ligesom vores hær forsvarer dem.
Bevar roen og vær et eksempel for folket -
og opløftende rollemodeller.
Folket har brug for os i denne vigtige tid.
Vores store Ilie Năstase er rejst for at være hos familien i Paris.
Nu er han vores talsmand i udlandet, som frembringer sejrsbudskabet.
Dette fly er det første, der ankommer fra Bukarest i aften.
Dets 30 passagerer er glade, men trætte.
Flyet holdt i Bukarest lufthavn i fire timer.
Jeg så kampvogne.
Men hvis vi bliver ved med at kæmpe, vil det betale sig.
Vi er de første, der kommer ud.
Det er slut. Efter 25 år med Ceausescus diktatur -
er alle, selv dem, der stod ham nær ...
Ingen vil støtte ham.
Og nu skal kammerat Marin Dragnea -
vicepræsident for Det nationale sportsforbund -
overrække en medalje til årets bedste rumænske atlet.
Han er her for at fejre sejren!
De kommunistiske lande holdt meget af de dygtige sportsfolk.
De ville kun fremvise det bedste.
Rumænien var en del af østblokken -
så det var sværere for os både at rejse til udlandet og hjem igen.
Hver gang vi kom tilbage til Rumænien -
og blev i mere end 20 dage, blev vores pas inddraget.
Vi blev overvåget. Når vi rejste til Davis Cup -
fulgte folk fra ambassaden altid med.
De vidste, hvor vi var, og hvad vi lavede.
Vi var vant til det.
Tennis var blevet en stor ting i Rumænien på grund af dem.
Først Ţiriac og så Năstase.
Da Davis Cup blev spillet der -
blev trofæet anbragt på rådhuset i Bukarest.
Folk stod i lange køer for at se og røre ved trofæet.
Det var en fantastisk begivenhed.
For Rumænien var Davis Cup noget meget stort.
Vi havde set det amerikanske hold med verdensmesteren Stan Smith.
Ilie havde spillet mod ham i Wimbledon-finalen.
Dengang var der ikke meget tennis på rumænsk tv.
Men Davis Cup kunne vi se.
Ion Ţiriac og Ilie Năstase, 20 millioner mennesker hepper på jer.
Held og lykke!
Jeg tror, det påvirkede Năstase meget.
Han vidste nok, at det var hans chance.
Rumænien havde tidligere tabt finaler i Davis Cup i USA.
Det var Ilies chance for at vise, hvad han kunne -
og det bar han nok med sig længe.
Turneringen i 1972 i Bukarest -
var perfekt for Ceausescu.
At have det amerikanske hold i Bukarest -
var hans chance for at vise det dobbeltspil -
han spillede med USA og Rusland.
Det fandt sted med Nixons godkendelse.
Den internationale situation var spændt -
efter terrorangrebet i München mod de israelske atleter.
Under OL i München det år var israelske atleter blevet dræbt.
Vi havde to jødiske holdkammerater -
så vi var bekymrede for dem, da vi kom til Bukarest.
Vi var meget omhyggelige med sikkerheden hele tiden.
Ceausescu sagde, at hvis der skete nogen noget -
ville der rulle hoveder, og han mente det nok bogstaveligt.
Amerikanerne måtte køre forskellige veje til konkurrencen hver dag.
Det var meget farligt.
Vi havde vagter på hotelværelserne.
Vi måtte ikke gå så meget ud. Vi tog frem og tilbage til stadion -
og vi var altid beskyttet.
Den rumænske efterretningstjeneste, eller hvad det var.
Det var ret hårdt at spille under de forhold.
Năstase! Năstase! Năstase!
Stadionet har fået en opfriskning.
- Nye tribuner og det hele. - Ja, det er slet ikke dårligt.
Alle arbejderne, snedkerne og mekanikerne -
ser frem til kampene.
"Vi laver et fantastisk stadion til kammerat Ilie."
Det var første gang, de spillede på grus bag jerntæppet. Det var stort.
Når Stan Smith servede på græs, var han meget hurtig.
Men det her var ret tungt grus.
Ion Ţiriac var klog og vidste, hvordan banen skulle forberedes.
Han sagde: "Vi vander banen så meget -
at Godzilla Stan Smith tror, at han spiller på en strand."
Det er ikke Wimbledon, US Open eller French Open.
Det er Davis Cup i Bukarest.
Han havde vundet US Open, og nu skulle Davis Cup spilles i Bukarest.
Folk mente ikke, amerikanerne havde en chance.
Selv Năstase sagde: "Odds er 10:1 på, at vi vinder."
Vi spøgte med, at alle linjedommere var i familie med Ţiriac -
så han havde arrangeret det hele.
Vi havde en neutral dommer fra Argentina, en stor fyr -
men han var lidt presset af situationen. Det var svært.
Hver gang amerikanerne lavede en fejl, klappede publikum.
Det gjorde jeg også.
Der er vist få lande, der bruger så farverigt et sprog som rumænere -
når de bliver sure.
Der blev dømt virkelig dårligt.
Jeg tror, at der blev snydt med vilje til rumænernes fordel.
Hvis man er i tvivl -
er det altid bedre at give point til sine egne landsmænd.
Det gjaldt ikke kun i Rumænien, men alle steder i Davis Cup.
Frem til 1980 var der ingen neutral jury.
Alle dommere var lokale.
Det kan jeg ikke i Rumænien.
Men det forstår folk ikke. Og de vil jo have, at jeg vinder.
- Er duoen Năstase-Ţiriac urokkelig? - Det håber vi.
- Og der er ingen dårlig luft? - Vi har ingen problemer.
Der er intet at tilstå. Sådan er det bare.
Vi er professionelle, men der er syv år mellem os.
Vi håber på at vinde Davis Cup -
og jeg ved ikke, hvad der skulle stoppe os.
Năstase fortjente at blive skudt!
Han vendte først tilbage til Rumænien mandag i konkurrenceugen.
Han var væk i tre uger.
Sikkert med sin kommende kone eller noget.
Om tirsdagen havde han vabler i hænderne.
Der går rygter om, at vi har været uvenner, men det passer ikke.
Ion og jeg er venner.
Vi har altid støttet hinanden.
Jeg spiller aldrig godt i Rumænien.
Publikum har alt for store forventninger til mig.
Jeg vil så gerne vinde Davis Cup i år.
De regnede med, at Ilie ville vinde åbningskampen.
Han servede for første sæt, førte med 9-8, men blev brudt.
Smith endte med at vinde 3-0 i sæt.
Dagen efter mundhuggedes han med Ţiriac under mixdoublen.
De samarbejdede ikke så godt, som de kunne.
Der var endda et lille skænderi under kampen.
Så det var det. Det var vi jo glade for.
Han og Ţiriac skændtes meget under mixdouble.
Så Smith og Erik van Dillen slog dem let.
Så vandt Smith den afgørende kamp og slog Ţiriac med 6-0 -
hvilket gjorde Năstases kamp mod Gorman betydningsløs.
Jeg var bolddreng i den finale.
Det var tydeligt, at Ţiriac ikke kunne slå Stan Smith.
Han sagde: "Smid bolden derover. Kan du ikke se, jeg er færdig?"
Han ville have mig til at smide bolden ud til siden -
så en anden bolddreng kunne hente den, og han lige kunne få vejret.
Selv om doublen udviklede sig i den retning, kunne Rumænien have vundet.
Det var trist for Năstase -
at han ikke var optimal på et underlag, der passede til ham -
foran fansene, der heppede så ivrigt på ham.
For Ţiriac slog nemlig Gorman den første dag.
Jeg var 33 år, da vi spillede i Bukarest.
Hvis jeg ikke havde spillet i fem timer den første dag -
havde jeg måske stadig haft energi den tredje dag -
til femte set i singlefinalen. Doublen gik dårligt for os.
Det var en af mine største fiaskoer.
Han forstår det ikke engang. Jeg mener det virkelig.
Han har vundet en masse Grand Slam og er verdensmesteren Ilie Năstase.
Men for mig ...
Jeg kom fra hockey, som er en holdsport.
Jeg havde set lidt af hvert.
Man får en stav i ansigtet og forsvarer sig.
Men han var sådan en individualist.
- Meget engageret. - Nu springer jeg.
Men han var en stor kunstner.
Kære seere, vi er nået til slutningen af vores program.
Men før jeg går -
vil jeg lykønske dem, der har fulgt vores eventyr -
og håber, at en af dem vinder Grand Slam -
og at andre vil danne et nyt Davis Cup-hold.
Et, der kan få sejren i hus. Held og lykke, alle sammen.
Năstase var rent talent.
Jeg tror, at Ilie, med sin måde at være på -
poetisk og afslappet, behandlede tennis som et spil -
men stadig ville spille, som om det var en kunst.
Ilie ville lave et show hver gang.
Han sagde: "Det er bare et spil."
Selv under Davis Cup-finalen.
Han troede på det under de Wimbledon-finaler, han tabte.
For ham er det bare et spil.
Ilie Năstase vil altid være Ilie Năstase.
Han er præcis, som han var for 50 år siden.
Jeg er sikker på, der er ting, han er ked af.
Med det talent burde han have været nummer 1 i lang tid.
Men han havde ikke disciplinen og koncentrationen.
Han kunne måske godt have gjort mere -
men så havde han nok ikke været så naturlig.
Man kan ikke få det hele.
Jeg husker, at jeg så på ham og tænkte: "Han spiller."
De andre arbejdede.
Han var den første, der rent faktisk spillede.
At den bedste i verden er lidt skør, er meget inspirerende.
Men der var også den enkelhed, han spillede tennis med.
Han havde en utrolig fornemmelse for spillet.
Hver gang han spillede, var der fulde huse.
Nogle gange vil folk have mere end bare tennis.
Og det kunne Ilie give dem.
Han rører folk. Det gør han bare.
Han var rumæner og blev i vores hjerter -
fordi han gjorde os lykkelige.
Han er en af de store mænd, som lærte mig at sigte efter toppen.
Man vidste aldrig, hvad han tænkte eller gjorde.
Derfor var Ilie en hård modstander.
Men Ilie bragte noget nyt til sporten.
Han var noget nyt i tennis.
Han gjorde tennis til det, sporten er i dag.
Glem meritterne. Han har vundet flere turneringer.
Et par Grand Slam og så videre. Det er fint.
Men som jeg ser det, byggede han spillet op -
og skabte spænding, elektricitet og karisma og meget, meget andet.
Det er hans store bidrag.
Năstase var svær at måle sig med. Han rummede ...
Folk sagde, at han ikke havde nogen lunger, kun to hjerter.
Meget generøs, men lidt skør.
Tænker du nogensinde på alderdommen eller døden?
Nogle gange tænker jeg på døden, men ...
Det er ikke noget, jeg kan forestille mig.
Jeg forestiller mig, at jeg lever for evigt.
Som spiller tænker man: "Jeg skal vinde. Det er derfor, jeg er her."
Men jeg havde aldrig planlagt at blive nummer et.
Det skete bare. Sådan blev det.
Hans stil er ikke perfekt, men hvert slag er en nyskabelse -
der forvirrer modstanderen.
Han dukker op, hvor han logisk set ikke burde være -
og sender bolden et sted hen, den logisk set ikke kan være.
Har han opfundet den surrealistiske tennisspiller?
Han er blevet kaldt useriøs, men det passer ikke. Han elsker tennis.
Năstase vandt 109 ATP-titler, fire Masters Grand Prix -
US Open 1972, French Open 1973 og fem Grand Slam i double.
Han var den første rumænske spiller, som blev nummer 1 på ATP-ranglisten.
Tekster: Neel Rocco Iyuno