Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Du kommer til at udrette utrolige ting en dag, Zoya Lowe.
Du kommer til at ændre verden.
- Og hvad betyder det så? - Tja, det... det betyder netop det.
Hun har et sort hul, der vokser inde i hendes krop.
Et sort hul?
Ja, et lille et,
på størrelse med en jordnød, mellem lungerne.
Vi har en pjece, hvis du...
- Så hvad gør vi? Hvad sker der nu? - Altså, det er...
Jeg beklager.
Der er ikke meget, vi kan gøre for hende. Lige nu er mit råd at tage hende hjem.
Prøv at aflede hendes tanker. Prøv at holde hende distraheret, positiv.
Bare gør hende det behageligt.
- Behageligt? - Hvor længe har hun igen?
Det er svært at sige. Vi ved det ærligt talt ikke.
Fortsætter det i dette tempo, ville jeg...
ville jeg sige nok en uge mere.
Jeg beklager. De ser kampen.
Hej Mor. Hvordan har du det?
Det ser ud til, at vi får lov at tage dig hjem i dag.
Det bliver rart.
Ja.
Det er fantastisk.
Pas på fødderne!
Der står her, at det sker hyppigst for astronauter,
og folk, der har været udsat for intens stråling i langvarige perioder.
Behøver vi læse det lige nu?
Mor, oplever du nogen symptomer endnu?
Der står, at det kan forårsage tarmblokering, men også diarré.
Jeg har købt en ny cd. Soldiers of de Riddem.
Sådan, ja.
Det er OK. Jeg behøver ingen kørestol.
Er du sikker? Jeg har den lige her. Pokkers! Giv mig lige et øjeblik.
Forbandet ting.
Er du okay?
Ja. Jeg har bare ikke lyst til at tage til forlaget i morgen.
De vil gerne se dig.
De er sikkert meget begejstrede over det sidste kapitel, vi sendte.
Hvad har du der?
Ikke noget.
MODERNE VERDENSHISTORIE
Selvfølgelig. Altså, vi vil ikke skynde på dig.
Sidste kapitel, I sendte, var jo...
I skal nok klare det her. Det ved jeg, at I vil.
- Jeg kender Zoya. Hun er en fighter. - Ja, tak.
Helt sikkert. Vi sørger for, at den gøres færdig.
Vi har sågar et udkast til omslaget.
EN INTRODUKTION TIL MODERNE FYSIK
Og du ikke ville lave nogen ændringer, korrekt?
- Ja. - Godt så.
Så må du gerne underskrive her og her
og også her.
ARVELADERS SIGNATUR
- Tusind tak. - Ingen årsag. Det er vores job.
Det vigtigste er, at I slapper af
og nyder kvalitetstiden med familien.
Ja.
Tak.
Det vil jeg.
Så er vi her igen.
- Var det din mor? - Ja.
Bekymr dig ikke for meget om hende. Sådan er hun altid.
Det ved jeg godt.
- Må jeg sætte mig her? - Ja, selvfølgelig.
- Men vær forsigtig. - Hvad mener du med det?
Åh, du godeste.
Nå, men tak skal du have!
Hvordan vidste du det?
Vil du høre en hemmelighed?
- Selvfølgelig. - Jeg har gjort det her før.
Hvad mener du med det?
Jeg tager en pille. I morgen aften tager jeg en pille og går tilbage en uge.
- Tilbage? - Tilbage til hospitalet.
Alt dette er sket før.
- Så mange gange før. - Hvad er det, du siger?
Jeg siger, at jeg har gennemlevet denne uge før.
Jeg ved, hvad der vil ske i hvert sekund af hvert øjeblik af hver dag,
fordi jeg har set det hele før.
Fra opvågningen til forlaget til advokaterne og stranden.
Min mor. Min fødselsdag.
Det hele.
- Fra fuglelorten til bocciaen. - Bocciaen?
Hvem vil gerne spille boccia?
Det er altid det samme.
Har vi... Har vi haft denne samtale før?
Ja. Faktisk, nej.
Normalt taler vi om, at du ser de samme mennesker hver dag,
at du har været her i otte år og om, hvor hurtigt tiden går.
Hvem er du?
Det er ligegyldigt. Det er ligegyldigt, for du vil ikke huske det.
Du vil ikke huske noget af det, jeg siger.
For i morgen aften vil jeg få næseblod, og jeg vil låse mig inde på badeværelset.
Så tager jeg endnu pille og går en uge tilbage.
Så ses vi da, og jeg vil sige...
- Vær forsigtig. - Åh, du godeste.
Tak skal du have!
- Hvordan vidste du det? - Et heldigt gæt.
- Meget heldigt, må jeg sige. Tak. - Det var så lidt.
Det er svært.
Jeg ser frem til at se, hvad du udretter! - a
TILLYKKE MED DIMISSIONEN
Har jeg virkelig aldrig set dette før?
- Det har du. Du husker det bare ikke. - Hold da op! Er det professor Dulseberg?
- Ja. Sure, gamle Dulseberg. - Du godeste.
Han var endnu ældre, end jeg huskede.
Det var den sidste dag på IGE, før de rejste til Europa.
Ja, se lige der, du har også Mark med i det.
- Hold nu op. - Hvad er der?
Lad ikke, som om du ikke havde andre kærester.
- Det havde jeg ikke. Jeg havde dates. - Ja...
- Middagsaftaler. - Selvfølgelig.
Måske en film.
- Er det en af dine gamle lærebøger? - Ja, Kemi.
Hvor er det sødt. Du skrev altid dit navn i dem.
Du passede altid så godt på dine bøger.
Ja. De er sikkert alle sammen forældede nu.
GRUNDLÆGGENDE KEMI
- Hurra! - Hold da op! Hvor uventet.
Ja, vi er lidt tidlige,
men vi tænkte, det kunne være en overraskelse.
- Absolut. - Og vi købte gaver.
- Ja! Hent dem. - Vent lige!
- Hun skal puste lysene ud. - Ja. Pust lysene ud.
Hurra!
- Ønskede du dig noget? - Ja, ønsk dig noget.
Jeg ville ønske, vi kunne gøre noget andet.
- Hvad mener du med det? - Min næse begynder snart at bløde.
Er du okay?
- Jeg er OK. - Hvad sker der?
Ingenting. Jeg smutter lige på badeværelset. Jeg er straks tilbage.
Så tager jeg endnu en omgang.
Hej Mor. Hvordan har du det?
- Vi har godt nyt. - Ja.
- De lader mig tage hjem, ikke? - Ja, det gør de. Er det ikke dejligt?
Pas på fødderne!
Det kan forårsage tarmblokering, men også diarré.
Hvad kigger du på?
- Det var lidt uslebent. - Kvalitetstid med familien.
- Har du nogensinde fået massage før? - I sidste uge.
Fantastisk. Hvordan var det?
Jeg kunne ikke lide musikken og dine hænder var kolde.
Han kom til Miami i sidste uge.
Det er her, de holder ham, når han er bag kulisserne.
Derefter går turen til Tampa, Sarasota, stort set overalt.
Folk får én sidste chance for at se dette prægtige dyr,
før den forsvinder for altid. Jeg talte med...
Vil du høre en spoiler?
Næsehornet dør i denne uge.
Var det din mor?
Bekymr dig ikke for meget om hende. Sådan er hun altid.
Må jeg sætte mig her?
Du godeste. Disse fugle skider altid.
Det er svært, så du ved det.
At se de samme folk hver dag. Jeg har været her i otte år.
Man glemmer at se på omgivelserne.
Man ved ikke rigtig... Hvad er der?
- Jeg... Jeg kan ikke. - Kan ikke hvad?
- Jeg kan ikke. Jeg kan ikke. - Er du okay?
- Har du brug for hjælp? - Jøsses!
Det må du undskylde. Ja. Det må du virkelig undskylde. Det...
- Undskyld. - Nej!
Nej, jeg så mig slet ikke for. Det er min skyld.
Det er helt i orden... Tak.
- Hvorfor har du denne bog? - Jeg valgte den.
Jeg har aldrig set dig her før.
Hvor fik du bogen fra?
Nå, men her er det.
Jeg kom herind for et par måneder siden.
Jeg tog den. Jeg troede ikke, at nogen ville savne den.
Jeg vidste ikke engang, at det var her.
Altså, folk kommer sjældent herind.
Det gjorde jeg hele tiden med min bedstemor, da hun flyttede ind.
- Disse bøger var vist mine engang. - Ja, det giver mening.
Meget af det er beboerdonationer.
Altså, der er fyldt med skrammel ovenpå.
- Hvorfor valgte du denne bog? - Det ved jeg ikke. Jeg prøver at studere.
Jeg studerer på MDC, universitetet. Jeg arbejder i et laboratorium.
- Ja. - Et laboratorium?
Ja, jeg arbejder for en fyr, Professor Handel.
Kender du ham?
Han er en af dem, der skabte maskinen, der krympede ham fyren,
den... den nanoskopiske mand.
Ja, så...
- Arbejder du på laboratoriet? - Ja, det gør jeg.
Selvfølgelig ikke på det der. Jeg udfører bare rutinearbejde.
Men ja, jeg... Jeg studerer faktisk tid.
- Tid? - Ja. Hvordan den... Hvordan den fungerer.
Mest hvordan den bevæger sig, hvis det giver mening.
-"Paula Campos?" - Ja, det er mit navn. Hvad hedder du?
Zoya, der er du. Jeg har... Jeg har ledt efter dig overalt.
Er du klar?
EN INTRODUKTION TIL KVANTEMEKANIK
- Jeg kvajede mig. - Jeg synes, den var ret god.
Nej, det er bare den første del, der er ret vanskelig.
Hvad tænker du på?
Hvad nu, hvis der var et svar?
Hvad nu, hvis der var en løsning for mig?
- Ville det ikke være et forsøg værd? - Hvad mener du med det?
Jeg har bare tænkt på det arbejde, som jeg udførte på Princeton,
- og al min forskning, og... - Zoya.
Hvad?
Skal vi virkelig have denne samtale igen?
Du hørte lægen, og hvad han sagde.
Og tager han fejl?
Hvad nu, hvis han tager fejl? Hvad nu, hvis der er noget, han ikke ved?
Måske kunne vi gøre noget,
- så jeg ikke behøver at dø? - Jamen, hvad så da?
Vil du teste al din universitetsforskning på et laboratorium?
Måske. I stedet for bare at sidde her hele ugen.
- Med os? - Det er ikke det, jeg siger.
Jeg siger bare, at jeg... Jeg er så træt af at gøre det samme dag efter dag!
Hør her, Jeg ville ikke spolere overraskelsen...
Hurra!
Ja, vi er lidt tidlige,
men vi tænkte, det kunne være en rar overraskelse.
Helt sikkert. Sikke en overraskelse.
- Og vi købte også gaver. - Ja, hent gaverne.
- Nej. - Nej?
Hun skal jo puste lysene ud.
- Nej, jeg tror, jeg... - Hvad... hvad er der galt?
Ikke noget. Jeg er bare nødt til at gå udenfor et øjeblik.
- Hvorfor? Hvad er der galt? - Hvad er der? Er du okay?
Ja, jeg skal bare have noget frisk luft. Så kan vi åbne gaver.
- Okay. Ja. - Okay.
- Hov, din næse bløder! - Det ved jeg godt. Det... det er fint.
Jeg er straks tilbage.
- Hallo? - Paula?
- Ja. Hvem er det? - Det er Zoya Lowe.
- Vi mødtes i går på Carville. - Ja. Hvordan går det?
- Hvad... hvad så? - Ikke noget. Jeg har det fint.
Jeg ville bare fortælle dig, at jeg vil finde dig, når jeg vågner.
Undskyld?
Jeg finder dig, når jeg vågner, og så gør vi det her.
- Gør hvad? - Noget stort.
- Hvad? - Jeg ville bare sige det.
Frue...
- Okay, vi ses snart. - Hvad?
Hej Mor.
- Vi har godt nyt. - Det ved jeg. Udfyld blot papirarbejdet.
Jeg ved det allerede. Jeg må godt tage hjem. Det er OK.
Ja, okay. Vi er straks tilbage.
Godt spillet!
Vi havde faktisk billetter til kampen i morgen.
- Den bliver god. - Ja, det bliver den.
Jeg tror bare, vi tager til stranden i stedet.
Hvad er det?
En brandudgang. Nogen må have åbnet den ved et uheld.
- Er du i tjeneste? - Hvor vil du hen?
- South 4th Street. - Har du penge?
- Ja, hvorfor? - Hvorfor? Du har hospitalstøj på.
Jeg betaler dig, når jeg når frem.
Okay, hop ind.
Hallo?
Åh nej, hvad gør jeg nu?
TIL OMNI LOOP-PLATFORMEN
To sekunder!
- Hej. - Hej Paula.
Undskyld, kender jeg dig?
Kan jeg forstyrre dig for blot et øjeblik?
Du var på Carville for at se din bedstemor,
og jeg stødte ind i dig i haven.
- Hvornår var det? - Om fire dage, teknisk set.
- Okay. - Dit navn er Paula Campos.
Du studerer på MDC.
Om fire dage tager du til Carville Plejehjem
for at besøge din bedstemor og støder ind i mig i...
Undskyld, hør på mig. Jeg beder dig.
Mit navn er Zoya Lowe.
Om fire dage mødes vi, om fem dage dør jeg.
Blodet vil strømme ud af min næse og fra mine ører, og jeg vil dø.
Du ser ikke ud, som om du skal dø.
Ja, ser man bort fra det sorte hul i mit bryst, er jeg egentlig ret rask.
Ja, okay. Jeg ved ikke, hvorfor du er her, men hvis du...
Fordi... fordi du tog mig til biblioteket.
Du viste mig, hvor du plejede at læse med din bedstemor.
Du viste mig, hvor du fandt min bog.
Du arbejdede på et laboratorium, og du studerede tid.
Jeg sagde, at jeg ville komme tilbage, og vi ville gøre noget stort.
Jeg ved det, fordi det skete.
Fordi du var der, og nu er jeg her, som jeg sagde.
Og jeg har virkelig brug for, at du tror på mig, for det er sandt.
Det er... det er sandheden.
Okay. Okay.
Så du ved alt, der kommer til at ske?
I denne uge. Ja.
Hvor mange fingre viser jeg?
Hvad?
South 4th Street.
Dit navn er Paula Campos, mit er Zoya Lowe.
Du er student. Jeg har et hul i brystet. Jeg er fra fremtiden og kan forudse alt.
Jeg ved, at du vil vise fingre nu. Gør det bare. Gør det.
To. Tre. Og nu langfingeren. Nu vil din kat miave.
Du vil spørge, "Sker det her virkelig?"
Og jeg siger bare: "Ja. Ja, det gør det."
Tager du pillerne på normal vis?
Stort set, ja.
Og du tror, at du kan hitte ud af, hvordan de virker?
Forhåbentlig, i laboratoriet, med din hjælp.
Jeg er smigret, men har du ikke prøvet at hitte ud af det før eller...
Det gjorde jeg for 30 år siden, men det lykkedes aldrig.
Okay... hvad skete der?
Det ved jeg ikke. Livet, velsagtens.
Man bliver distraheret. Man går videre i livet.
Man aner ikke, at man træffer en stor livsbeslutning,
før man blinker og ser sig tilbage og opdager, at man sidder fast.
Har du prøvet at tage flere piller på samme tid?
Kunne du gå længere tilbage, helt tilbage?
Sådan fungerer det ikke. Jeg kan kun tage én pille ad gangen.
Tager jeg én til nu, sker der ikke noget.
Jeg skal vente på, at første pille er væk, og på, at jeg når det øjeblik, jeg forlod.
Tror du, at hvis du kan nedbryde den, at du så kan justere den?
Det gør jeg. Så kan jeg faktisk gå tilbage.
Tilbage til da jeg var på din alder, før jeg gav op og slog mig ned.
Før du havde et sort hul, der voksede inde i dit bryst.
Jeg vil gøre alle de ting, jeg altid troede, jeg ville.
Jeg vil forstå pillernes indhold og deres funktion.
Jeg sørge vil for, at jeg ikke kun har fem dage at leve i.
Jeg vil have 20, 30, 40 år. Jeg vil have hele mit liv.
Ja, okay.
Lad os mestre tiden.
Jeg bør nok fortælle dig, at laboratoriet ikke er særlig...
Altså... Udstyret er ret gammelt.
- Det er ikke særlig godt. - Det er sikkert fint nok.
Nej, du kender helt sikkert folk, der arbejder på bedre steder.
Måske. Måske.
Så...
Det kunne være...
- Ja. - bedre, men du ved...
Hvor vil du begynde?
Pillerne opfører sig ikke som noget som helst andet.
De brænder ikke, smelter ikke og opløses ikke.
Det er næsten, som om de aldrig var der.
Jeg forstår ikke helt, hvordan det kan lade sig gøre.
Det er, som om de regenererer konstant.
De eksisterer i en slags... en slags limbo-tilstand.
Okay, så skal vi måske kigge på selve regenereringen.
Nej, uanset hvilke mutationer der sker,
sker de på et så subatomart niveau, at man aldrig ville kunne se dem.
Selv da ville vi ikke stadig skulle nedbryde sekvenseringen?
Derfor bør vi bare genskabe den.
Det forsøgte jeg på Princeton,
og det her er stort set det samme udstyr, som de havde der.
Selv om det måske er det samme udstyr,
betyder det vel ikke, at vi skal gøre det samme, som du gjorde?
Har du stadig din forskning fra dengang?
Nej, men...
Så det, du foreslår, ville tage... en evighed.
Og det er lidt skørt. Tag det ikke ilde op, men...
Jeg tror, at det, vi skal gøre, er at nedbryde det.
Det ved jeg godt, men... men det kan man ikke.
Det siger jeg dig. Jeg har prøvet så mange gange.
- Tro mig, der er... - Jeg tror dig,
men det må være muligt, for hvis det sker,
selv på et subatomart niveau, så sker det stadig.
Det, vi har brug for, tror jeg, er en anden vej ind,
der må være noget eller nogen, der kan.
- Jeg kender vist en, der kan hjælpe os. - Hvem?
Bliv her! Jeg er straks tilbage, to sekunder.
DONALD MOBILTELEFON
Zoya? Zoya Lowe?
Ja, Zoya Lowe.
Professor Dulseberg?
Ja, hvad i alverden laver du her?
Det... Det er en lang... Jeg er bare... Jeg er her for at bruge laboratoriet.
- Hvorfor? Hvad skal du bruge det til? - Jeg tester et stof sammen med en ven.
Vi prøver at genskabe det.
- Genskabe? Stof? - Hr. Professor.
Kom med ind på mit kontor. Så kan vi tale om det.
Okay. Jeg var ikke klar over, at du underviste her.
Ja da! Takket være din ven Mark.
Harrison. Kan du huske ham?
Han er på IASA nu. En genial mand.
- Skaffede han dig det her job? - Ja. Ja, ufatteligt, ikke?
At jeg skulle behøve hjælp til at få arbejde på et lokaluniversitet.
Hvad fanden?
Nu hvor har de placeret mit kontor herude, langt fra alting,
ude på den skide parkeringsplads, tager det en evighed at komme omkring.
De sagde, at det var af forsikringsårsager. Tror du på det?
Jeg skal være tæt på handicappladser eller noget på grund af min alder.
Du ser virkelig godt ud.
- Jeg er 107 år. - Hold da op!
Ja, jeg er virkelig nysgerrig
efter at vide, hvad du har gået og lavet, Zoya Lowe.
Hvem fanden er du?
Hvad laver du på mit kontor?
- Jeg var... - Hun er... Hun er sammen med mig.
- Hvad for noget? - Ja, nemlig.
Nå men, goddag.
Vi arbejdede, eller vi arbejder i laboratoriet på den anden side.
Hvorfor er du så på mit kontor, hvor du roder i mit skrivebord?
- Du har ret, og jeg beklager. - Hvad... er du studerende her?
- På en måde. - På en måde?
Jeg arbejder med professor Handel på... Jeg assisterer.
Det er typisk Zoya Lowe-opførsel. Ja, er det ikke?
At tro, at du kan gøre, lige hvad du har lyst til.
- Vent... Nej, det er ikke hendes skyld. - Ja, sikkert.
Jeg kan godt huske dig, Zoya Lowe.
Ja, jeg husker dig meget godt.
Jeg kan huske, at jeg fortalte alle, før du dukkede op,
hvor genial du var. Hvor genial!
Jeg viste dem dine testresultater, og jeg viste dem dine papirer.
Og jeg sagde, "Gud, sikket potentiale, sikket talent."
Men nej, nej, sådan var det ikke.
Nej, du var... du var forkælet.
Du var doven. Du var utålmodig.
Du... du forspildte alle de muligheder, som jeg gav dig.
I de fire år, jeg kendte dig...
gav du mig aldrig, aldrig, ikke én eneste gang
nogen grund til at tro, at du var...
noget som helst.
Gør ikke den slags.
- Okay, undskyld... - Det gør man ikke.
Gå ikke bare ind sådan
- uden at fortælle mig det. - Jeg undskyldte. Jeg burde have sagt det.
- Det var dumt, okay? - Det var det. Alt det her er dumt.
Fordi en gammel mand råbte ad dig? Han er oldgammel!
- Han dør nok snart. - Det der?
- Ja! - Nej, det var sandt.
Det var sandt. Han havde ret.
Ved du, hvordan jeg kom ind på IGE og Princeton?
Hvorfor mine eksamensresultater var så høje? Fordi jeg kendte svarene.
Lavede jeg en fejl, tog jeg en ommer og gik fem dage tilbage.
Han har 100 % ret. Jeg er ikke klog nok.
- Nej, det er ikke sandt. - Du kender mig ikke engang.
Vil du i det mindste vide, hvorfor jeg var derinde? Hvad jeg hentede?
Hvad er det så?
Det, der vil nedbryde pillen.
- En... en tom æske. - En nanoskopisk mand.
Jeg tror vistnok, de krympede ham,
men de viste ikke, at de ikke ville kunne standse det.
Så han har bare krympet lige siden.
- Jeg kan ikke se ham. - Det er der ingen, der kan.
De havde ingen løsning og vidste ikke, hvad de ville gøre med ham.
Så de efterlod ham i en skuffe.
Ja, det er noget lort. Sikke et spild af forskning.
- Så du tog ham med til et kølerum? - Det er et rum til tørmodning.
Han tåler ikke stuetemperatur på grund af bakterier og mug og den slags.
Vi havde brug for et sted koldt nok til, at ting ikke rådnede,
men ikke så koldt, at han ville fryse. Så, ja. Og Luiz er desuden min ven.
Held og lykke.
Kan du sætte den ind for mig? Bagpå.
Han har en sender i sin dragt, så han kan kommunikere med os.
- Og han kan svare? - Ja, via skærmen.
hvad så?
- Det er vanvittigt. - Ja.
Handel viste mig, hvordan man brugte den,
men af og til taler jeg bare med ham. Han er faktisk en flink fyr.
Haha absolut
- Ved han allerede, hvad vi har brug for? - Jeg fortæller ham det lige nu.
Hans dragt indeholder også en partikeldetektor.
- Jeg tænkte... - Det er... det er en...
- Ja. - Wow!
Han kan analysere cellestrukturen
- og videregive det. - Ja.
- Smid den bare ind ovenfra. - Godt gået.
Tak.
- Sådan der? - Ja, perfekt.
Cool. øjeblik
- Hvor lang tid tager det? - Det ved jeg ikke rigtig.
Tiden går jo så hurtigt for ham.
Han er i det modsatte af universets kant, hvor alt sker langsomt.
Han er så langt inde, at hundrede år kan gå på et sekund.
- Vil han nogensinde dø? - Det ved jeg ikke.
Jeg tror, at han bare vil blive ved med at skrumpe,
indtil han bliver så lille, at han forsvinder for altid.
Ja.
Var det alt?
Hvad sker der?
Ja, okay. Lige et øjeblik.
Du havde ret.
Den er i konstant forandring.
Det er som om den... skifter mellem disse forskellige strukturer.
Dette er en...
- Jeg havde ret. - Ja, du havde meget ret.
Tak skal du have.
Jeg har i øvrigt ikke spurgt, hvordan du fik dem. Kan du huske det?
Ja.
Det var så tilfældigt et øjeblik.
Jeg var 12 år gammel.
Jeg gik alene på en golfbane,
der lå bag vores hus, og...
Den lå der bare.
Og du tog den bare?
Tja, mit navn stod på den.
Jeg mindes, at jeg så mig omkring og tænkte, at det nok var en spøg,
men jeg så ikke nogen.
Så hørte jeg... en stemme, en lille hvisken,
i mit baghoved.
Hvad sagde den?
Den sagde, at jeg ville ændre verden.
Ja.
Nå, men...
Det er vel tid til at ændre verden.
Ja.
Måske.
Vi må gennemgå og syntetisere stofferne for at teste dem.
Eller måske bliver det, som det var for 30 år siden.
Vi går fra simple strukturer og opefter.
Hvor vi løber ind i de samme mure og sidder fast de samme steder.
Nej, det bliver det ikke. For du er sammen med mig.
Er du klar?
Jeg tror ikke, at andre betyder noget. Det er os.
Når vi gør det her, er det bare os. Vi har alverdens tid.
Ja.
På en måde skræmmer det mig mere.
Jeg kunne have alverdens tid, og alligevel ikke kunne gøre det.
- Okay, så starter vi forfra. - Det eneste, vi gør, er at starte forfra.
Hej Mor.
Vi skal nok klare det. Dit navn stod på disse piller.
Der må være en grund til, at du fandt dem.
Ja, medmindre det var et tilfælde eller en fejl.
Måske er jeg bare en, der ikke skulle efterlade et indtryk.
Jeg er ikke ked af det. Nogle af dem er bare bedre end mig.
- Det er ikke sandt. - Okay.
Det er det ikke, okay?
Og de siger sikkert præcis det samme
- til deres forældre om dig. - Ja, sikkert.
Jeg aner ikke, hvor du har det fra.
Fordi jeg ser dem! Jeg går i klasse med dem!
Jeg ser dem spille. Vi mødes hver dag!
Det er ikke fru Broncas klasse.
Nogle disse børn er mesterpianister.
- Og det er du ikke? - Nej, det er jeg virkelig ikke.
Ikke sammenlignet med nogen, der har spillet, siden de var fire år.
Jeg hader, når du taler sådan om dig selv.
Hvordan?
Realistisk?
Der er intet galt med at være en musiklærer i stedet for en komponist.
Det sagde jeg aldrig, at der var. Sagde jeg det?
- Du må bare ikke give op. - Jeg giver ikke op.
Fantastisk.
Lover du det?
- Ja. - Det er godt.
Du kan være alt, hvad du vil.
- Glem ikke det. - Det ved jeg godt.
- Jeg ved, at jeg vil være forsker. - Virkelig?
- Ligesom mig? - Ja, præcis ligesom dig.
Det er godt.
To sekunder!
Jeg bør nok fortælle dig, at laboratoriet ikke er særlig godt.
Det ved jeg godt.
Er du klar?
Ja.
Goddag. Hej, godmorgen. Hvordan går det?
Ja. Jeg har lige læst din e-mail, så jeg ville spørge om...
Ja, okay.
Ved du, hvornår du kommer tilbage, eller... Okay. Det er bare...
Jeg valgte at arbejde for dig.
Og havde jeg vidst, at du planlagde et sabbatår,
så ville jeg ikke have... Naturligvis. Ja.
Nej, det er... Det er forståeligt. Det forstår jeg godt.
Din... Tak, og ja, held og lykke.
Ja, det forstår jeg godt. Selvfølgelig. Selvfølgelig. Ja.
Fuck!
Okay.
To sekunder!
Der må da være nogen, der kan hjælpe, ikke?
Var der ikke nogen, der hjalp dig på Princeton?
Så som hvem? Min ekskæreste eller Dulseberg eller...
Okay, hvad hvis vi tager det til et laboratorium, der faktisk fungerer?
Der må være noget, vi kan gøre.
Åh gud, ring til brandvæsenet!
- Sker der dem noget? - De skal nok klare den.
Jeg vil nødigt gå over stregen, men...
Der er tydeligvis så meget potentiale i dette arbejde
og i pillerne og i dig, og...
Det er bare... Det er lidt fucked up, er det ikke?
Altså, ingen tog sig af dig eller støttede dig, eller...
Nej, det... Sådan var det virkelig ikke. Jeg mener, det var mere...
Jeg ved ikke...
Da jeg blev færdiguddannet,
blev min gruppe inviteret til et særligt toårigt program på CERN.
Alle de mest geniale hjerner i verden. De ville alle være der.
Og jeg kan huske, at Donald sagde...
Vær sikker på, at det er det, der vil gøre dig lykkelig.
Tog det ikke mere end det?
Ja, altså, han havde ret. Jeg nyder ikke helt denne del af det.
Jeg elsker den del, hvor man løser noget, men resten er...
- Jeg ved det ikke. - Jeg tror bare, at jeg...
Jeg var nok taget afsted.
Ja, i stedet for at smide flere års forskning og hårdt arbejde i en kasse.
Vent... Vent, har du stadig den forskning?
- Altså... - Gid jeg gjorde.
Sidst jeg så det, var det blandt min mors sager, men...
Nå, men hvor er din mor?
Din næse...
- Ja. - Betyder det, at det er...
Ja.
Hov, du kommer og finder mig, ikke? Altså, når du vågner.
Ja, det gør jeg altid.
Hej Mor.
- De er tidsrejsepiller. - Har vi mødtes før?
- Vi havde denne samtale. - Hvad sagde jeg?
- Sidst? - Ja.
Du spurgte, om jeg gemte min gamle forskning,
og du spurgte, hvor min mor var.
Tror du virkelig, vi finder noget herinde?
I betragtning af, at hun beholdte den skolebog, jeg skrev, så ja.
Måske. Hvad... Aha, her er noget. Sandra Lowe. Okay.
Ligner det noget, eller...
Hovedsageligt hendes psykologipapirer.
Er der noget interessant?
Ja, hvis du er til forrige århundredes teorier om børns udvikling.
Jeg siger ikke nej.
- Aha! - Er der noget?
En kasse, der virkelig hørmer. Fedt.
Manner, det stinker virkelig af lort. Okay.
Fuck... Hvad har du der?
Det er en avisartikel. Om Mark.
Hvem er Mark?
Ikke nogen særlig.
HARRISON SKAL LEDE FORSKNINGSINITIATIV
Han blev forfremmet til IASA. Godt klaret af en, der ikke er nogen særlig.
Ja. Det var vist nogenlunde, hvad min mor sagde dengang.
Wow. Hun beholdte det der...
men beholdte ikke mit arbejde.
Han kom til Miami i sidste uge.
Det er her, de holder ham, når han er bag kulisserne.
Derefter går turen til Tampa, Sarasota, stort set overalt.
Folk får én sidste chance
for at se dette prægtige dyr, før den forsvinder for altid.
Fru Lowe?
Din mand var her lige og ledte efter dig.
- Min mand? - Han så bekymret ud.
- Han græd fortvivlet. - Hvor?
Lige ved indgangen.
Undskyld mig, hvor er min mand?
- Fyren? - Ja, ham.
Han er lige gået.
Det er Donald. Vi er på hospitalet. Hvor blev du af?
Zoya! Hej, hvor blev du af?
Hende plejeren sagde, at er det ikke i arkivet, har de dem nok ikke.
Hej...
Hun sagde, at min mand var her.
Okay.
- Tager du ikke af sted? - Det giver ikke nogen mening.
Var det ikke en fantastisk chance?
Ja, men en chance for hvad?
For at tilbringe to år med Dulseberg og Mark?
Så de kan føle sig progressive med en kvinde på deres hold.
Gud, jeg gider ikke det lort. Det lyder forfærdeligt.
- Det bliver næppe så slemt. - Det vil det jo.
Du ville være i Europa, og gøre det, du altid har ønsket at gøre,
med nogle af verdens største talenter.
Hvad så, om det er lidt frustrerende?
Fordi jeg ville savne dig, din idiot.
Fordi... jeg ikke vil undvære dig lige nu.
Vi finder ud af det. Jeg håber bare, at uanset hvad du gør,
at det er noget, der gør dig lykkelig.
Du savner dem.
Ja, det gør jeg vel.
Du får dem snart at se.
Ikke sandt? Det er jo derfor, vi gør det her,
så du kan være hos dem.
Det er det vel.
Der er ikke noget "vel". Det er derfor.
Og det vil være det værd, ikke?
Det er... Det er bare svært... at forlade dem hele tiden.
Det er bare svært at gå tilbage og gøre det hele om igen,
kun for at vågne op og høre hende sige...
Hej Mor.
Som om der ikke er gået et sekund.
Vi har godt nyt.
Overvejer du indvirkningen af din forsvinden?
Det ved jeg ikke.
Bør jeg se til hende?
Nej. Hun har det sikkert fint.
Om det fortsætter eller...
Ja, jeg tror bare, at jeg...
Jeg forestiller mig, at den forsvinder sammen med mig, aldrig at...
at de stadig sidder i stuen...
og venter på mig.
Jeg vidste ikke, at næsehornet døde i dag.
Du havde ret.
Den ændrer sig konstant, men med disse forskellige strukturer.
Ja.
Jeg havde ret.
Hvor starter vi?
Jeg tænkte, at vi kunne syntetisere stofferne
- og så teste derfra. - Ja.
Et godt sted at starte er nok at syntetisere stofferne
- og så teste derfra. - Ja.
Jeg tænkte, at vi kunne syntetisere stofferne, og...
Hvad er planen?
Jeg ved ikke, om jeg kan gøre det igen.
Vi har prøvet alt. Vi ender altid på præcis det samme sted.
Okay, altså, det er selvfølgelig kompliceret.
Det tager bare tid...
Nej. Nej, vi har prøvet alt.
Vi har prøvet alle mulige kombinationer.
Så har vi prøvet dem igen, og så har jeg glemt om dem.
Okay, måske kan vi bede om hjælp, såsom en kollega fra Princeton.
Hvem?
- Mark. - Ja.
- Arbejder han ikke på IASA? - Mark vil ikke hjælpe os.
- Paula. - Ved vi det? Det...
Jeg er ikke sikker på, at vi har udtømt alle vores muligheder.
Der må være noget, vi kan gøre eller forsøge.
Jeg... Jeg er nødt til at gå tilbage.
Jeg har brug for at være hos min familie. Du aner ikke, hvor længe det er siden.
Du har ret, det aner jeg ikke. Jeg ved ikke engang rigtigt, hvem du er.
Jeg... Jeg har bare...
Jeg ved bare, at du er en dame, der kom til min lejlighed,
og bad om min hjælp med at mestre tiden.
Og jeg troede på dig. Jeg...
Jeg risikerede mit job for dig.
Jeg stjal den nanoskopiske mand til dig!
- Hvorfor? - Tror du virkelig,
at du er den eneste person, der gerne vil kunne gå tilbage?
- Undskyld. - Nej.
Det er fint. Helt fint.
Du havde ret. Held og lykke med din familie.
Hej Mor.
Havde du tænkt dig at tage en?
Det ved jeg ikke.
Jeg overvejede det,
og jeg blev ved med at forestille mig, at jeg blev slugt af et sort hul.
Og jeg...
Jeg blev ved med at tænke på alle de gange, du har taget afsted,
gange jeg ikke ved om,
om du nogensinde tilbød mig dem,
om jeg så ville have taget dem, så jeg blev bare... Jeg...
- Ja. - Jeg ved det ikke.
Jeg spurgte aldrig, hvorfor du gør det her.
Jeg var vel egoistisk nok til at tro, at du bare ville hjælpe mig.
Jeg vil gerne hjælpe.
Det ved jeg godt.
Men det er ikke derfor, du bliver ved med at åbne døren.
Jeg behøver ikke din medlidenhed.
Okay.
Det er så...
så dumt.
Jeg var 15 år gammel, og jeg...
Jeg tog bilen.
Det måtte jeg ikke,
og jeg kørte over et søm.
Og jeg... Jeg troede... Jeg troede, de ville lægge mærke til det,
at mine forældre ville bemærke det.
Men det gjorde de ikke.
Og dækket eksploderede.
Du... Du var et barn.
Det var jeg vel.
Vi gør det. Vi tager til Princeton og finder Mark.
Vi får dig tilbage dertil.
Jeg ville virkelig gerne gå tilbage,
efter jeg mistede min far.
- Hvor gammel var du? - 12 år.
Men jeg fandt først pillerne en uge efter hans død.
Jeg blev ved med at prøve, men jeg var altid en dag for sent.
- Havde I et tæt forhold? - Ja.
Han var en rigtig god far.
Han plejede at fortælle mig...
science fiction-eventyr, hvor en almindelig pige
viser sig at være galaksens kejserinde eller...
- Fedt. - Ja.
Ja.
Han fik mig til at føle, at jeg kunne opnå hvad som helst.
- Men du opnåede meget. - Gjorde jeg det?
Når jeg ser på folk som Mark, eller...
hvem som helst, virker mit liv meget lille.
Det synes jeg ikke.
Det gør jeg ikke.
Desuden tager vi tilbage, ikke?
- Du og jeg skal nok ordne det. - Det håber jeg.
Du er den eneste, der har kunnet få mig til at tro på, at jeg kan gøre det.
- Er det rigtigt? - Ja.
Ja.
Du kan mærke det.
Kan du ikke det?
Det er, som om vi har levet et helt liv sammen.
Har vi det?
Ja.
- Din næse. - Nå ja.
Så er tiden inde.
Kommer du tilbage for at finde mig?
- Altså, når du vågner, eller... - Ja.
Det gør jeg altid.
Hej Mor.
Ja?
Hvad er der?
Jeg har brug for noget fra dig.
- Er det Zoya Lowe? - Ja, det er det.
Og du må hjælpe mig med at finde Mark Harrison.
Mark Harrison?
Sidst vi talte, nævnte du ham,
- og jeg ved, I har et tæt forhold. - Sidst vi talte sammen?
- Jeg kan godt huske dig, Zoya Lowe. - Det ved jeg godt.
- Jeg... - Det ved jeg godt!
Jeg ved det.
Engang gik jeg virkelig op i, hvad du syntes om mig,
men det gør jeg bare ikke længere.
Og ja, du har nok ret. Jeg er nok stadig utålmodig og doven...
og forkælet eller hvad ved jeg?
Men jeg prøver.
Og uanset hvad du eller nogen anden plejede at tænke om mig,
agter jeg gøre det her, så...
Nå, men...
Ja, ja.
Held og lykke.
- Det er længe siden. - Ti år.
ÅRGANG 1985
- Du ser godt ud. - Okay.
- Hvad er der? - Ja, ikke noget. Det er bare... Ja.
I er vendt tilbage til Miami, ikke?
Hvordan går det med det?
Det er godt. Ja, det er godt.
Donald underviser på UM og afslutter sin postdoc,
- så det er bare mig og Jayne derhjemme. - Nå, okay.
Ja, det er godt. Det er rart at være hjemme igen
- og at være tæt på min mor igen. - Jeg kunne aldrig flytte tilbage dertil.
Selv det at flytte hertil fra Europa var hårdt.
Man vænner sig til det.
Arbejder du stadig på noget af din gamle forskning?
Ikke rigtig. Nej, når han er væk hele dagen, og med...
Jayne derhjemme, så gav det ikke mening, du ved, at...
Altså, det gav vel aldrig rigtig mening.
- Det troede jeg da. - Det var ikke det, jeg mente.
Jeg prøver... Det, jeg siger...
Hvad kunne være mere frustrerende
end at arbejde på noget, man ved nok er umuligt at løse?
- Det er ikke umuligt. - Okay.
Jeg prøver ikke at skændes.
Jeg siger bare, at du ser godt ud. Er du glad?
Jeg vidste altid, at du ville blive en god mor.
Det lyder nedværdigende, når det kommer fra dig.
Det var ment som et oprigtigt kompliment.
Du virker glad.
Det er jeg.
Jeg er glad for at se dig.
Giv mig besked, næste gang du er her.
- Så kunne vi få os en ordentlig snak. - Ja, det gør jeg.
- Hej. Kan jeg hjælpe dig? - Hej.
Jeg er en gammel ven af Mark Harrison. Er... er han...
Han er min... min far, men...
Han var blevet svagere og svagere i de sidste par år.
- Jeg så ham heller ikke særlig tit. - Ja, han ser så...
Ja.
Sidst gang, jeg så ham, var nok for fire måneder siden.
Og han var ikke ved godt helbred. Han spiste ikke. Han sov ikke.
Alt, han gjorde, var at arbejde.
Vi prøvede at tale med ham, men jeg ved ikke.
- Undskyld, hvis det er... - Nej. Nej, det er fint.
Min terapeut siger faktisk, at jeg burde tale om det mere
for bedre at kunne acceptere det eller sådan noget.
Hun sagde, at det ville have været bedre med en mindehøjtidelighed eller noget.
- Jeg havde... Gid jeg havde vidst det. - Nej. Nej, det er fint. Ja.
- Kendte I hinanden fra universitetet? - Princeton.
Okay. Hvordan var han dengang?
Han var virkelig genial.
- Virkelig intelligent. - Ja.
Det er det, alle siger, virkelig intelligent.
Jeg smed alle hans ting herind. Alle hans priser og den slags.
Wow.
- Hinckley-prisen? - Ja.
Man skulle tro, det var nok.
Er det her... Er det alt det, han arbejdede på?
Ja, det er det vel.
Ja.
Det her er...
alt det, jeg har arbejdet på.
Ja, men i det mindste lader du til at håndtere det bedre.
Åh gud. Den her er min.
Han gemte min forskning. Jeg kan ikke...
Jeg kan ikke tro det.
Ved du, hvor længe han arbejdede på det?
Det ved... Det ved jeg ikke. Rigtig længe. Årevis.
Det er bare... Jeg hader at være hernede.
Jeg kan bare huske, at han sagde,
at jeg en dag ville være stolt af ham.
Som om jeg en dag ville være stolt af det her lort.
Herregud!
Jeg er virkelig ked af det.
Ja, det er jeg også.
- Har du nogen børn? - Ja. Et enkelt. På din alder.
Arbejder dit barn også på den her slags?
Nej, hun er pianist. Hun er lige blevet forlovet.
Det er fantastisk. Tillykke med det.
Tak skal du have.
HOVEDBYGNINGEN
Hej Zoya. Vi er på hospitalet. Hvor blev du af?
Mor, hvor er du? Hvorfor svarer du ikke?
Vi er virkelig bekymrede. Svar dog.
Zoya, skat, tag nu bare din telefon.
Jeg savner dig rigtig meget, Mor. Jeg vil ikke miste dig.
Det må ikke være sådan, jeg mister dig. Det må det ikke.
Jeg er nødt til at se dig igen.
Jeg troede aldrig, du ville... Jeg beder dig. Jeg beder dig.
Jeg tænker på det sidste, jeg sagde til dig, om at udfylde papirarbejdet.
Hvorfor sagde du ikke noget?
Mor, jeg kan ikke... Jeg kan ikke miste dig.
Jeg kan ikke være et menneske uden dig.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre.
Åh gud. Vær sød at komme tilbage.
Jeg savner dig rigtig meget.
Det her er så fucking slemt. Jeg beder dig, kom tilbage.
Mor, du skal bare vide, at jeg elsker dig så højt.
Gid jeg kunne se dig en gang til. Gid jeg kunne høre dig. Hvad som helst.
Gid du kunne sige noget til mig. Jeg beder dig.
Jeg vil bare have, at du kommer hjem.
Hvor er du? Hvorfor svarer du ikke?
Jeg savner dig. Jeg vil ikke miste dig.
Jeg håber, at du får disse beskeder.
Det må ikke være sådan, jeg mister dig.
Jeg er nødt til at se dig igen. Jeg beder dig, Mor.
Mor, hvor er du? Hvorfor svarer du ikke?
Vi er virkelig bekymrede. Svar dog.
Jeg savner dig rigtig meget, Mor. Jeg vil ikke miste dig.
Det må det ikke.
Vær sød at svare. Jeg savner dig rigtig meget.
Jayne.
Mor.
Jeg er så ked af det.
Hvorfor er du det? Undskyld, vi skræmte dig.
Det gjorde I ikke.
- Det gjorde I ikke. - Jeg var bare... Du var besvimet.
Jeg har savnet dig.
Pas på fødderne!
- Vil I høre noget musik? - Ja, selvfølgelig. Hvad har du?
Altså, jeg... Jeg har fået en ny cd. Jeg er ikke helt sikker.
- Soldiers of de Riddem. - Nej!
- Ja, det lyder godt. Afspil den! - Nej!
Jeg kender ikke musikken.
Hvad? Nej, Far. Hun er bare høflig. Hun gider ikke høre på det der.
Afspil noget godt.
Jeg tror, vi alle vil nyde det.
Se dog, hvor glade de ser ud.
- De ser virkelig glade ud. - Gør jer klar. Klar til de riddem.
Det er yt med at nedgøre rytmen.
- Morris forstår det. - Hvad kostede den?
Den kostede 1,99 $. Jeg fik prisen ned fra 2,50 $.
- Har jeg levet et godt liv? - Ja, naturligvis.
Altså, lad være...
Lad være med at tale sådan.
Jeg beder dig. Er... er du okay?
Jeg er ved at dø. Det er lidt det modsatte af okay.
Jeg kan bare... Jeg kan ikke holde op med at tænke på...
Hvad der kunne være sket.
Alt det, jeg kunne have gjort.
Alle de andre versioner af mig...
og af mit liv og dig og Jayne.
Er der en tidslinje, hvor jeg overlever,
hvor jeg ikke dør af et sort hul i mit bryst?
Måske.
Men er det en tidslinje, hvor vi ikke mødes?
Hvor vi ikke har Jayne.
Hvem ved?
Hun voksede op for hurtigt. Det gik så hurtigt.
På et øjeblik.
Jeg husker stadig, da hun var en baby.
Hun var så lille. Vi tog hende med til stranden.
Husker du, hvor begejstret hun var over alting? Bare...
Ja.
Jeg kan huske en dag...
hvor hun ikke var det.
Jeg tog hende med til stranden. Vi lå der bare.
Vi stirrede på skyerne og...
og toppene af palmerne. Vi lyttede til havet.
Bare hende og mig. Med hendes lille...
hendes lille finger viklet om min.
Bare helt stille.
Jeg har genoplevet det øjeblik en million gange.
Gid jeg kunne gå tilbage dertil. Lige nu, med jer to.
Hvad ville du ændre, hvis du kunne det?
Nok købe et andet album i stedet for Soldiers of de Riddem.
Hold nu op. Ville du slet ikke ændre noget?
Det ved jeg ikke.
Der er vel ting, som jeg kunne ændre.
Jeg ville nok ikke risikere at miste dette øjeblik med dig.
Hvad med dig? Hvad ville du ønske dig?
Flere.
Flere dage.
*TILLÆG - Samling af bøger der skal doneres til biblioteket
på plejehjemmet Carville
EN ENGANGSOPLEVELSE... TIDEN ER NU
DET SIDSTE PANSERNÆSEHORN
EN ENGANGSUDSTILLING... KOM OG SIG FARVEL
DET SIDSTE PANSERNÆSEHORN
Åh mor. Hvor er han smuk.
Hvor kender du den sang fra?
- Det ved jeg ikke. Bare ved at høre den. - Det er en original.
Det ved jeg.
Den er perfekt.
TIL OMNI LOOP-PLATFORMEN
To sekunder!
- Hej. - Hej.
Kender jeg dig?
Nej.
Men jeg kender dig.
Dit navn står på den.
Ja. Jeg troede altid, at der var en grund til det.
At det betød, at de var tiltænkt mig.
Måske er eller var de det.
Måske har du løst det, og... og du går tilbage,
og du giver pillerne til dig selv, og...
Eller måske skulle jeg kun have dem, så jeg kunne give dem til dig.
Værsgo.
Tag den.
- Hvad er... - Det er vores arbejde.
Alt det, vi udrettede.
- Vent, det her er... Det kan jeg ikke. - Det kan du, og det vil du.
Du behøver ikke være bekymret.
Dine forældre ville være stolte.
Hvad?
Har jeg... Fortalte jeg dig om...
Ja. Og jeg fortalte dig om mine. Og vi sad på gulvet.
Vi snakkede om fremtiden.
Jeg ved, at dit liv ikke er helt, som du gerne vil have det endnu,
men det skal nok komme.
Hvad end, du ender med at gøre, skal du nok klare dig.
Du har ikke brug for mig.
VERDENS SIDSTE PANSERNÆSEHORN ER DØD
FIND ADAM HARRISON
Hurra! Bravo! Hurra!
- Ønskede du dig noget? - Ja.
Hvad var det?
- Det må hun ikke sige. - Jeg siger det ikke.
- Ellers sker det ikke! - Det er bare en myte.
Nej, det er sådan, det fungerer. Okay, nu åbner vi gaver.
- Nej! - Ja!
- Jeg er så dårlig til gaver! - Hov, sæt dig ned!
Den er fra mig og Morris, så du skal lide den.
Det har du bare at gøre. Hvad håber du, det er?
Det ved jeg ikke. Jeg ved... Jeg ved slet ikke...
om jeg husker...
Tillykke, bedstemor!
- Har jeg... Har jeg aldrig åbnet den før? - Hvad mener du med det?
Er jeg aldrig kommet så langt... før?
Vi overvejer at kalde den Zoya.
- Er det okay? - Overvejer I det, eller vil I?
Åh, du godeste! Jeg er så lykkelig!
Du bliver en rigtig god mor.
Åh nej, Mor. Din næse.
- Er du okay? - Nu sker det.
Nu sker det.
Tak for det her.
Jeg er... Jeg er ked af, at jeg ikke var bedre.
Undskyld, at jeg ikke altid var der.
- Mor! - Nej, Zoya, du er okay.
Du er okay. Du behøver ikke sige det der. Du skal nok klare dig.
Det ved jeg godt. Jeg vil...
- Jeg vil savne dig så meget. - Jeg kunne ikke have bedt om en bedre uge.
- Jeg elsker dig, Mor. - Jeg elsker jer så højt.
Og lige pludselig kunne hun se hele verden.
Fortid og nutid, hun kunne se det hele.
Og hun så en lille pige...
der gik helt alene i verden.
Og hun kunne se hele hendes fremtid.
Alle de vidunderlige stunder med venner og familie.
Og også alle vanskelighederne, og kampene og fejltagelserne.
Hun kunne se det hele.
Og hun ville så gerne holde om hende,
men det kunne hun ikke.
Så i stedet kiggede hun på hele pigens liv foran hende.
Og med tårer i øjnene hviskede hun...
Du kommer til at udrette utrolige ting en dag, Zoya Lowe.
Du komme til at ændre verden.
Undertekster: PLINT Oversat af: Torben Hutchings