Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Одного дня ти зробиш неймовірні речі, Зоя Лоу.
Ти зміниш світ.
- І що це означає? - Ну, це... саме це і означає.
Всередині її тіла росте чорна діра.
Чорна діра?
Так, маленька,
розміром з арахіс, між її легенями.
У нас є брошура, погляньте.
- То що ж нам робити? Що тепер буде? - Ну, це...
Мені шкода.
Ми мало чим можемо їй допомогти. Зараз я раджу забрати її додому.
Намагайтеся, щоб вона не думала про це. Спробуйте відволікти її.
Зробіть так, щоб їй було зручно.
- Зручно? - Скільки їй залишилося?
Важко сказати. Чесно кажучи, ми не знаємо.
І якщо темп зберігатиметься, я б сказав...
Можливо, ще тиждень.
Пробачте. Вони дивляться гру.
Привіт, мамо. Як ти почуваєшся?
Отже, сьогодні ми заберемо тебе додому.
Це добре.
Так.
Це чудово.
Дивись під ноги!
Тут сказано, що це хвороба астронавтів
і людей, які тривалий час були під впливом радіаії.
Може, давай не зараз?
Мамо, ти відчуваєш якісь симптоми?
Тут говориться про закупорку кишечника та діарею.
Я купив новий диск, Soldiers of de Riddem.
Ось так.
Усе гаразд. Мені не потрібен візок.
Ти впевнена? Я зараз. Зачекай секунду.
Дурня якась.
Ти в порядку?
Так. Я просто не хочу йти до видавців завтра, ось і все.
Вони хочуть тебе бачити.
Тобто вони, мабуть, дуже схвильовані.
Що там у тебе?
Нічого.
ІСТОРІЯ ВСЕСВІТУ
Звісно, ми не хлтіли б вас квапити.
Остання глава, яку ви надіслали...
Ви впораєтеся. Я це знаю.
- Я знаю Зою. Вона борець. - Так. Дякую.
Ми подбаємо про те, щоб книга вийшла.
Навіть макет обкладинки вже готовий.
ВСТУП ДО СУЧАСНОЇ ФІЗИКИ
І ви сказали, що не хочете вносити ніяких змін, так?
- Так. - Гаразд.
Тоді розпишіться тут і тут.
А також тут.
ПІДПИС
- Щиро дякую. - Не варто. Це наша робота.
Ви зможете трохи розслабитися
і насолодитися часом з родиною.
Так.
Дякую.
Неодмінно.
Знову те саме.
- Це була ваша мати? - Так.
Я б за неї не хвилювалася. Вона завжди така.
Я знаю.
- Ви не проти, якщо я сяду? - Так, звичайно.
- Тільки обережно. - Ви про що?
Боже мій.
Що ж, дякую!
Звідки ви знали?
Хочете почути секрет?
- Звісно. - Я вже робила це раніше.
Ви про що?
Завтра я вип'ю пігулку і повернуся на тиждень назад.
- Назад? - Назад до лікарні.
Все це вже було раніше.
- Багато разів до цього. - Про що ви говорите?
Я вже проживала цей тиждень раніше.
Я знаю, що станеться щосекунди кожної миті кожного дня,
тому що все це вже було.
Від пробудження до видавництва, до адвокатів, до пляжу.
Моя мама. Мій день народження.
Усе це.
- Від пташиного лайна до бочче. - Бочче?
Хто хоче зіграти в бочче?
Завжди одне й те саме.
Ми... ми вже говорили про це раніше?
Так. Тобто ні.
Зазвичай ми говоримо про те, що кожного дня ви бачите тих самих людей.
Що ви тут вже вісім років, що час минає дуже швидко.
Хто ви?
Це не має значення, бо ви цього не пам'ятатимете.
Ви не запам'ятаєте нічого з того, що я скажу.
Бо завтра вночі з носа піде кров. Я зачинюся у ванній.
Прийму ще одну таблетку. Повернуся на тиждень назад.
І побачу вас там, і скажу...
-"Обережно". - Боже мій.
Дякую.
- Звідки ви знали? - Пощастило.
- Дуже пощастило. Це точно. Дякую. - Не варто.
Це важко.
ОМНІ-ПЕТЛЯ
Не можу дочекатися, щоб побачити, що у тебе вийде! – а
НАЙКРАЩІ ПОБАЖАННЯ
Я ніколи не бачив цього раніше.
- Ти просто не пам'ятаєш. - Ого! Це професор Дульсберг?
- Так. Старий добрий Дульсберг. - Господи.
Він був навіть старший, ніж я пам'ятав.
Це був останній день перед від'їздом до Європи.
Так, подивись на це, навіть старий Марк тут.
- Припини. - Що?
Не роби вигляд, що у тебе не було дівчат до мене.
- Ну, я ходив на побачення. - Так.
- На вечері. - Звісно.
Може, в кіно.
- Це один з твоїх старих підручників? - Так. Хімія.
Так мило. Ти завжди писала на них своє ім'я.
Ти завжди дбайливо ставилася до своїх книг.
Так. Вони, напевно, вже всі застаріли.
ОСНОВИ ХІМІЇ
- Сюрприз! - Ого! Як несподівано.
Так, це не на кілька тижнів,
але ми вирішили зробити тобі сюрприз.
- Точно. - І подарувати подарунки.
- Так. Відкрий їх. - Чекайте!
- Спочатку вона має задути свічки. - Так. Давай.
Ура!
- Загадала бажання? - Треба загадати бажання.
Хотілося б зробити щось інше.
- Що ти маєш на увазі? - У мене з носа скоро потече кров.
- Що? - Ти як?
- Я в порядку. - У чому річ?
Усе добре. Мені просто треба в туалет на секунду. Я зараз повернуся.
Ну ось знову.
Привіт, мамо. Як ти?
- У нас хороші новини. - Так.
- Вони відпустять мене додому, так? - Так. Хіба це не чудово?
Дивись під ноги.
Тут говориться про закупорку кишечника та діарею.
На що ти дивишся?
- Трохи грубо. - Час з родиною.
- Ви коли-небудь ходили на масаж? - Минулого тижня.
Чудово. І як все пройшло?
Мені не сподобалася музика, і ваші руки були холодними.
Він прибув до Маямі.
Тут його тримають між виставами.
Після цього буде Тампа, Сарасота.
Ми даємо людям останній шанс побачити цю величну істоту
перед тим, як вона зникне назавжди. Я поспілкувалася з...
Хочеш почути спойлер?
Носоріг помре цього тижня.
Це була ваша мати?
Я б за неї не хвилювалася. Вона завжди така.
Ви не проти, якщо я сяду?
Боже. Знову і птахи.
Це важко, ви розумієте?
Щодня бачити одних і тих же людей. Я тут вже вісім років.
Ти перестаєш помічати оточення.
Ти не знаєш... Що?
- Я не можу. Не можу. - Не можете що?
- Я не можу. - З вами все гаразд?
- Вам потрібна допомога? - Господи!
Мені дуже шкода. Так. Мені справді шкода.
- Ні, я... - Ні!
Ні, я не видивалася, куди йду. Це моя провина.
Усе... усе гаразд. Дякую.
- Звідки у тебе ця книга? - Я її вибрала.
Я ніколи тебе тут не бачила.
Звідки у тебе ця книга?
ЗОЯ І ДОНАЛЬД ЛОУ
Ось так.
Я прийшла сюди кілька місяців тому.
Схопила її. Не думала, що комусь вона знадобиться.
Я навіть не знала, що вона тут.
Так, сюди ніхто ніколи не заходить, тож...
Я раніше постійно приходила сюди зі своєю бабусею.
- Думаю, це мої книги. - Так, це логічно.
Багато що привезли мешканці.
Нагорі повно мотлоху.
- Чому ти обрала цю книгу? - Не знаю. Намагаюся вчитися.
Я вчуся у Маямі-Дейд. А ще працюю у лабораторії, тому...
- Так. - У лабораторії?
Так, я працюю у професора Гендела. Не знаю, чи знаєте ви його.
Він один з тих, хто винайшов машину, яка зменшила того хлопця,
наноскопічну людину.
Так, тож...
- Ти працюєш в лабораторії? - Так.
Нічого серйозного. Я, типу, грант-менеджер.
Але, так, я... Я взагалі-то вивчаю час.
- Час? - Так. Як він працює.
Його рух, якщо так можна сказати.
-"Пола Кампос?" - Так мене звуть. А вас?
Ось де ти. А я всюди тебе шукаю.
Готова?
ВСТУП ДО КВАНТОВОЇ МЕХАНІКИ
- Я налажала. - А мені ця частина сподобалася.
Ні, просто початок дуже складний.
Про що ти думаєш?
Що, якби відповідь була?
Що, якби існувало рішення для мене?
- Чи не варто спробувати? - Що ти маєш на увазі?
Я просто думала про роботу, яку я робила у Прінстоні,
- про всі мої дослідження, і... - Зоя.
Що?
Ми справді мусимо знову про це говорити?
Ти ж чула лікаря. Ти чула, що він сказав.
Раптом він помиляється? Раптом є щось, чого він не знає?
Раптом щось можна зробити,
- щоб урятувати мене? - І що тепер?
Хочеш продивитися всі свої лабораторні дослідження?
Можливо. Замість того, щоб сидіти тут тиждень.
- І проводити час з нами? - Я не про це.
Я так втомилася робити одне й те саме день у день!
Послухай. Я не хотів зіпсувати сюрприз.
Сюрприз!
Це, звісно, зарано,
але ми вирішили зробити тоб сюрприз.
Безумовно. Який сюрприз.
- У нас і подарунки є. - Так, відкрий їх.
- Ні. - Ні?
Спочатку свічки.
- Ні, я думаю, що я... - Що... що сталося?
Нічого. Мені просто треба вийти на секунду.
- А що? Щось не так? - Що таке, мамо? З тобою все гаразд?
Мені просто треба подихати. А подарунками займемося потім.
- Гаразд. Так. - Гаразд.
- Ні, у тебе кров з носа. - I... Я знаю. Все... все гаразд.
Я зараз повернуся.
- Алло? - Пола?
- Так. Хто це? - Це Зоя Лоу.
- Ми зустрічалися вчора в Карвіллі. - Так. Як справи?
- Що сталося? - Нічого. Я в порядку.
Я просто хотіла сказати тобі, що знайду тебе, коли прокинуся.
Перепрошую.
Я знайду тебе, коли прокинуся, і ми зробимо це.
- Зробити що? - Щось велике.
- Що? - Я просто хочу, щоб ти знала.
Мем...
- Гаразд, скоро побачимося. - Що?
Привіт, мамо.
- У нас хороші новини. - Я знаю. Можете йти підписувати папери.
Я знаю. Вони сказали, що я можу йти додому. Все гаразд.
Гаразд. Що ж, ми зараз повернемося.
Оце так гра.
У нас взагалі-то були квитки на завтрашню гру.
- Буде круто. - Так.
Але, може, ми просто підемо на пляж.
Що це?
Пожежний вихід. Хтось, мабуть, відкрив випадково.
- Привіт. Ви працюєте? - Куди їхати?
- Південна 4-а вулиця. - Гроші є?
- Так, а що? - Що? На тобі лікарняний халат.
Так: я... Я заплачу, коли приїду.
Гаразд, сідай.
Агов?
І що мені тепер робити?
МЕТРО
ПЛАТФОРМА ПЕТЛІ ЧАСУ
Дві секунди!
- Привіт. - Привіт. Пола.
Вибачте, ми знайомі?
Можна мені хвилинку твого часу?
Ти була у Карвіллі, навідувала бабусю.
Ми зустрілися у саду.
- Коли це було? - Через чотири дні, технічно.
- Так. - Тебе звуть Пола Кампос.
Ти вчишся в Маямі-Дейд.
За чотири дні ти поїдеш в будинок престарілих,
щоб відвідати свою бабусю, і зустрінеш мене в...
Вибач. Вислухай мене. Вислухай, будь ласка.
Мене звати Зоя Лоу.
За чотири дні ми зустрінемося, за п'ять я помру.
З носа, з вух потече кров, і я помру.
Не схоже, що ви помираєте.
Так, не враховуючи чорної діри у грудях, я цілком здорова.
Слухайте, я не знаю, навіщо ви прийшли, але якщо ви...
Ти відвела мене у бібліотеку.
Ти показала мені, де ти читала з бабусею.
Показала, де ти знайшла мою книгу.
Ти сказала, що працюєш у лабораторії, вивчаєш час.
Я сказала, що повернуся до тебе, і ми зробимо щось важливе.
Я знаю, бо це все вже було.
Ти була там, а тепер я прийшла, як обіцяла.
І мені дуже потрібно, щоб ти мені повірила, бо це правда.
Це... це правда.
Гаразд.
То ви знаєте все, що станеться?
Цього тижня. Так.
Скільки пальців я показую?
Що?
Південна 4-та.
Тебе звуть Пола Кампос. А я Зоя Лоу.
Ти студентка. А в мені чорна діра.
Я з майбутнього. Я знаю, що буде.
Прямо зараз ти захочеш підняти пальці вгору. Ну ж бо.
Два. Три. Тепер середній палець. Тепер твій кіт занявкає.
І ти спитаєш: "Це дійсно відбувається?"
І я просто скажу: "Так".
- Ви приймаєте їх як звичайні таблетки? - Так.
І ви думаєте, що зможете найти рішення?
Сподіваюся. У лабораторії. З тобою.
Мені це лестить, але хіба ви не намагалися вже?
Я хотіла 30 років тому, але так і не змогла.
Гаразд, що ж сталося?
Я не знаю. Життя.
Ти відволікаєшся на щось. Рухаєшся далі.
Ти навіть не помічаєш, що приймаєш важливе рішення.
Поки не озирнешся, і не зрозумієш, що тобі нікуди рухатися.
Ви не пробували приймати кілька таблеток одночасно?
Може варто повернутися до самого початку?
Це не так працює. Я можу приймати лише одну таблетку за раз.
Якщо я візьму ще одну зараз, нічого не станеться.
Я маю почекати, поки вийде інша таблетка, поки я не повернусь до того моменту.
Але ви думаєте, що зможете модифікувати її?
Так. Тоді я можу повернутися.
В час, коли я була у твоєму віці, ще до того, як я здалася.
До того, як у вас в грудях з'явилася чорна діра.
Я хочу робити все те, про що завжди мріяла.
I з'ясувати, що в пігулках і чому вони працюють.
Зробити так, щоб у мене лишалося більше пʼяти днів.
А 20, 30, 40 років. Щоб ціле життя було попереду.
Так, добре.
Вирішимо проблему подорожей у часі.
Я маю сказати вам, що лабораторія не зовсім...
Ну, обладнання досить старе.
- Це не дуже добре. - Я впевнена, що все гаразд.
Ні, але ви точно знаєте людей, які працюють у кращих місцях.
Можливо.
СТАНЦІЯ КОЛЛЕДЖ
Отже...
Я ж кажу, не...
- Так. - ...найкращий варіант, але вже як є.
З чого почнемо?
В таблеток не такі властивості, як у всього іншого.
Вони не горять, не плавляться і не розчиняються.
Наче їх ніколи і не було.
Я не зовсім розумію, як таке можливо.
Вони ніби постійно регенеруються.
Вони існують в якомусь стані невизначеності.
Гаразд, тоді розглянемо, як відбувається регенерація.
Ні. Які б муиації не відбувалися,
вони на такому субатомному рівні, що їх неможливо зчитати.
І навіть якщо так, все одно треба розбити послідовність.
Тому я вважаю, що слід відтворити їх.
Над цим я працювала у Прінстоні.
І обладнання тут таке ж саме, яке було в мене там.
Навіть якщо обладнання таке ж саме,
це не означає, що ми повинні йти тим самим шляхом.
У вас хоч збереглися матеріали дослідження?
Ні, але...
Те, що ви пропонуєте, займе цілу вічність.
І це якесь божевілля. Без образ, просто...
Думаю, нам варто зламати формулу.
Так, але це неможливо зробити.
Кажу тобі. Я намагалася багато разів.
- Повір, немає жлдного... - Я вірю.
Але такого не може бути, бо якщо це відбувається,
хай навіть на субатомному рівні, це все одно відбувається.
Потрібно знайти нову точку входу —
щось або когось.
- Я знаю, хто нам допоможе. - Хто?
Залишайтеся тут, я повернуся за дві секунди.
ДОНАЛЬД ВХІДНИЙ ВИКЛИК
Зоя? Зоя Лоу?
Так, Зоя Лоу.
Професор Дульсберг?
Так. То що ти тут робиш?
Це... Це насправді... Мені потрібна лабораторія.
- Лабораторія? Навіщо тобі лабораторія? - Ми з подругою випробовуємо сполуку.
Ми намагаємося її відтворити.
- Відтворити? - Професоре...
Може, зайдемо до мене і обговоримо?
Гаразд. Я і не знала, що ви тут викладаєте.
Так. Завдяки твоєму другові, Марку.
Гаррісон. Пам'ятаєш його?
Він теж викладач. Блискучий вчений.
- Він влаштував вас сюди? - Так. Можеш у це повірити?
Мені знадобилася допомога, щоб влаштуватися на роботу.
Якого дідька?
А кабінет мені дали на довбаному відшибі.
На довбаній парковці. Це біс його знає що.
Начебто задля моєї безпеки. Ти у це віриш?
Типу, місце для людини з обмеженими можливостями і мого віку.
Ну, ви добре виглядаєте.
- Мені 107. - Ого!
Так. Знаєш, мені справді цікаво,
чим ти займаєшся, Зоя Лоу.
А ти хто така?
Що ти робиш у моєму кабінеті?
- Я... - Вона... вона зі мною.
- Що? - Так.
Ну, привіт.
Ми працюємо в лабораторії в іншому кінці будівлі.
То чому ти у моєму кабінеті, риєшся у моєму столі?
- Так, вибачте. - Ти що, тут вчишся?
- Типу того. - Типу?
Я працюю з професором Генделом, асистую йому.
Це так типово для Зої Лоу. Так? Чи ні?
Думати, що тобі все можна.
- Чекайте, вона не винна. - Так, а як же.
Знаєш, я тебе пам'ятаю, Зоя Лоу.
Так, дуже добре пам'ятаю.
Я пам'ятаю, як казав усім ще до твого успіху,
яка ти геніальна. Яка геніальна!
Я показував усім результати твоїх тестів, твої роботи.
Я казав усім: "Боже мій, який потенціал, який талант".
Але ні, я помилявся.
Ні, ти була ледачою.
Ти був нетерплячою.
Ти змарнувала усі можливості, які я тобі надав.
За чотири роки, що я тебе знав...
ніколи, ніколи, жодного разу...
ти не дала мені приводу сказати, що ти...
чогось варта.
Дарма ти.
- Гаразд, вибачте, я... - Так не можна.
- Це важливо. - Не можна чинити так,
- не попередивши мене. - Вибачте. Я мала сказати.
- Це було нерозумно. - Так. Ти утнула дурницю.
То й що з того, що якийсь старий насварив вас?
- Завтра він помре. - Невже?
- Так! - Ні, це правда.
Він сказав правду.
Хочеш знати, як я потрапила в Прінстон?
Чому мої результати були такими високими? Тому що я знала усі відповіді.
Якби я помилилася, я б просто перезавантажилася.
Він абсолютно правий. Я недостатньо розумна.
- Ні, це неправда. - Ти мене навіть не знаєш.
Розказати, чому я пішла туди? Що я там шукала?
Що це таке?
Те, що допоможе нам з пігулкою.
- Порожній ящик. - Наноскопічна людина.
Думаю, вони зменшили його,
але вони не знали, як зупинити цей процес.
Тож відтоді він просто зменшується.
- Я взагалі його не бачу. - Ніхто не бачить.
Вони не знали, як це виправити і що з ним робити.
Тому просто лишили його в ящику.
Так, це паскудно. Марна трата ресурсів.
- То ви принесла його м'ясосховище? - Це кімната сухого в'ялення.
Йому не підходить кімнатна температура через бактерії, плісняву і все таке.
Тож нам потрібне прохолодне місце,
але не дуже холодне, щоб він не замерз. До того ж Луїс — наш друг.
Щасти.
Можете це підключити?
В його костюмі є передавач, так що він може спілкуватися з нами.
- І він відповідає? - Так, через цей дисплей.
як справи?
- Це божевілля. - Так.
Гендел показав, як його використовувати,
але мені подобається інколи просто з ним розмовляти.
Ха-ха, точно
- І він вже знає, що нам потрібно? - Я йому зараз кажу.
У його костюмі є детектор часток.
- Я подумала... - Це...
- Так. - Ого!
Він може проаналізувати клітину
- і передати дані. - Ясно.
- Просто вкинемо зверху. - Так.
Гаразд.
- Ось так? - Саме так.
Круто
- Як думаєш, скільки часу це займе? - Цього я не знаю.
Тобто для нього час плине дуже швидко.
Він як протилежність краю всесвіту, де все дуже повільно.
Для нього сотня років може пролетіти за секунду.
- Він коли-небудь помре? - Я не знаю.
Думаю, він зменшуватиметься,
доки не зникне зовсім.
Так.
Це все?
Що відбувається?
Так, добре. Хвилинку.
Ви мали рацію.
Вона постійно змінюється.
Він кружляє крізь усі ці різні структури.
Це...
- Я була права. - Так. На 100 відсотків.
Дякую.
Я ніколи не питала, звідки вони у вас. Ви пам'ятаєте?
Так.
Це був звичайний день.
Мені було 12.
Я гуляла по полю для гольфу
за нашим будинком і...
Я лежала траві.
І просто знайшли їх?
На пляшці було моє ім'я.
ЗОЯ ЛОУ
Пам'ятаю, я озирнулася, думала, що це якийсь розіграш,
але нікого не побачила.
Потім я почула... Я почула голос, тихий шепіт
у моїй голові.
Що він сказав?
Він сказав, що я зміню світ.
Так.
Ну...
Настав час змінити світ, гадаю.
Так.
Можливо.
Нам потрібно буде синтезувати сполуки, щоб перевірити їх.
А може, все буде так, як було 30 років тому.
Почнемо з найпростіших структур.
Я натикаюся на ті самі стіни, застрягаю в тих самих місцях.
Ні, не буде. Ви маєте бути зі мною.
Готові?
Не думаю, що хтось ще на це здатен.
Це під силу лише нам. Весь час у світі наш.
Так.
Деякі способи лякають мене більше.
Я могла би мати весь час у світі. І все одно не можу цього зробити.
- Гаразд, почнемо спочатку. - Ми тільки те і робимо.
Привіт, мамо.
Що ж, ми до цього дійдемо. На цих пігулках було ваше ім'я.
Ви мали знайти їх з якоїсь причини.
Якщо тільки це не збіг обставин або помилка.
Хіба що я просто хтось, кому не судилося залишити слід.
Я не засмучуюсь, я просто кажу, що дехто кращий за мене.
- Це неправда. - Гаразд.
Усе не так, розумієш?
Інші, мабуть, кажуть те саме
- своїм батькам про тебе. - Так, звісно.
Не знаю, чому ти так вирішила.
Тому що я їх бачу! Я з ними в одному класі!
Я щодня їх бачу, я спостерігаю.
І це не клас в Сайпресі.
Деякі з них — найкращі піаністи штату.
- А ти ні? - Ні. Я не така.
Не в порівнянні з тими, хто грає з чотирьох років.
Мені не подобається, коли ти так кажеш.
- Я думаю... - Що?
- Справді. - Чому?
Немає нічого поганого в тому, щоб навчати музиці,
а не писати її.
Хіба я казала, що це погано?
- Я не хочу, щоб ти кидала навчання. - Я не збираюся.
Чудово.
Обіцяєш?
- Так. - Добре.
Ти можеш бути ким завгодно.
- Не забувай. - Я знаю.
- Я вже знаю, що буду вченим. - Та невже?
- Як я? - Так. Так само, як ти.
Це добре.
Дві секунди!
Я маю вам сказати. В лабораторії все не так добре.
Я знаю.
Готові?
Так.
Привіт, доброго ранку. Як ви?
Так. Я щойно прочитала ваш лист і хотіла попросити...
Гаразд. Добре.
Ви знаєте, коли ви повернетеся? Гаразд. Я просто...
Я хотіла до вас не просто так.
І якби я знала, що ви підете у відпустку,
тоді я б не... Звісно. Так.
Ні, це цілком зрозуміло. Я розумію.
Ви... Так, дякую. Щасти вам у всьому.
Так, я все розумію. Звісно. Так.
Чорт!
Гаразд.
Дві секунди!
Має ж бути хтось, хто може допомогти, так?
Хіба вам ніхто не допоміг у Прінстоні?
Хто, наприклад? Мій колишній хлопець, Дульсберг чи...
Гаразд, а якщо ми віднесемо їх в лабораторію?
Має бути щось, що ми можемо зробити.
Боже! Викликайте пожежників!
- Я думаю... З ними все буде гаразд? - З ними все буде добре.
Я не хочу перегинати палицю, але...
Очевидно, що в цій роботі є потенціал,
і в таблетках, і в вас, і...
Я просто... Це ненормально, згодні?
Ніхто, не знаю, не піклувався або не підтримував вас, або...
Ні, це було... Все було зовсім не так. Я маю на увазі, це було більш...
Я не знаю.
Коли я закінчила школу,
мою групу запросили на спеціальну дворічну програму в ЦЕРН.
Всі найблискучіші уми світу. Всі поїхали.
І я пам'ятаю, як Дональд сказав...
Дай собі відповідь на питання, чи це зробить тебе щасливою.
Ось так просто?
Так, він мав рацію. Ця частина була мені не до вподоби.
Мені подобається шукати відповіді, але усе інше...
- Не знаю. - Напевно, я просто...
Думаю, я б поїхала.
Так, я знехтувала роками досліджень і важкої праці.
Чекайте, у вас лишилися ті дослідження?
- Як... - Якби ж то.
Здається, папери десь серед маминих речей, але...
А де ваша мама?
Ваш ніс...
- Так. - Це означає... це означає, що це...
Так.
Ви ж знайдете мене, так? Коли прокинетеся?
Так. Я завжди так роблю.
Привіт, мамо.
- Я повертаюся в минуле. - І ми зустрічалися?
- У нас була ця розмова. - І що я сказала?
- Тоді? - Так.
Ви запитала, чи збереглися мої дослідження
і де зараз моя мама.
ЗОЯ ЛОУ
Ви справді думаєте, що ми тут щось знайдемо?
Так, враховуючи, що вона тримала підручник, який написала я.
Можливо. О, ось він. Сандра Лоу. Так.
Це щось чи?
Здебільшого її роботи з психології.
Щось цікаве?
Так. Якщо тебе цікавлять теорії розвитку дітей.
Не зовсім.
- Ось так. - Щось знайшла?
Дуже смердючу коробку. Це добре.
Чорт! Вона дійсно смердить лайном. Гаразд.
- Дідько. - Що це?
Стаття в газеті. Про Марка.
Хто такий Марк?
Ніхто.
ГАРРІСОН ОЧОЛИТЬ ОЧОЛИТЬ ДОСЛІДЖЕННЯ У IESA
Він отримав підвищення. Досить непогано для "нікого".
Так, моя мама теж так тоді сказала.
Ого! Вона зберегла це.
І жлдної моєї роботи.
Він прибув до Маямі.
Тут його тримають між виставами.
Після цього буде Тампа, Сарасота.
Ми даємо людям останній шанс побачити цю величну істоту.
Місіс Лоу?
Ваш чоловік щойно був тут, шукав вас.
- Чоловік? - Він виглядав стурбованим.
- Він плакав, був у відчаї. - Де?
Біля входу.
Вибачте, де мій чоловік?
- Той хлопець? - Так.
Він щойно пішов.
Зоя, це Дональд. Ми в лікарні. Де ти?
Зоя! Агов, куди ви?
Медсестра сказала, що якщо цього немає в архіві, то немає ніде.
Гей...
Вона сказала, що мій чоловік тут.
Гаразд.
- Ти не поїдеш? - Я просто не думаю, що це має сенс.
Ти ж казала, це чудова можливість.
Так, але можливість для чого?
Провести два роки з Дульсбергом і Марком.
Щоб вони мали в своїй команді жінку?
Боже, мені це лайно не потрібно. Звучить жахливо.
- Буде не так вже й погано. - Погано. Ти знаєш.
Ти працюватимеш в Європі, Зоя, як завжди хотіла,
з найталановитішими вченими світу.
Що з того, що все буде трохи не так?
Що з того, що буде не так, як ти уявляла?
Я не хочу зараз бути без тебе.
Ми з цим розберемося. Я просто хочу,
щоб ти була щасливою.
Ви сумуєте за ними.
Так, думаю, що так.
Що ж, скоро ви їх побачите.
Правда ж? Тому ми це і робимо,
щоб ви могли бути з ними.
Мабуть.
Не мабуть, а напевно.
І воно того варте. Правда ж?
Просто це важко. Типу, залишати їх постійно.
Важко повертатися назад і робити все це знову,
тільки щоб почути, як вона каже...
Привіт, мамо.
Ніби й секунди не минуло.
Отже, у нас є хороші новини.
Ви замислювались над тим, як це просто зникнути?
Я не знаю.
Мені піти перевірити, як вона?
Ні. Я впевнений, з нею все гаразд.
Якщо це продовжиться або...
Так, думаю, я просто...
Я завжди уявляла, що вони зникають разом зі мною. Я ніколи не думала...
що вони й досі у вітальні...
чекають на мене.
Я не знав, що носоріг помер сьогодні.
Ви були праві.
Вона постійно змінюється, але в межах цих різних структур.
Так.
Я була права.
З чого почнемо?
Я думала синтезувати сполуки.
- А потім протестувати їх. - Так.
Думаю, можна почати з синтезу сполук.
- І протестувати їх. - Так.
Я думала синтезувати сполуки.
Що у ва сна думці?
Не знаю, чи зможу я зробити це знову.
Ну, ми вже все перепробували. Ми завжди опиняємося в тому ж місці.
Гаразд, це, звичайно, складно.
Це лише питання часу.
Ні. Ні, ми все перепробували.
Ми перепробували всі можливі комбінації.
А потім робили все знову. А потім я про все забула.
Гаразд, може, варто звернутися по допомогу.
До кого?
- До Марка. - Так.
- У нього є необхідні ресурси. - Марк нам не допоможе.
- Пола. - Хіба це так? Це...
Я не впевнена, що ми вичерпали всі наші можливості.
Має бути щось, чого ми ще не пробували.
Я маю повернутися.
Я маю бути з сім'єю. Ти навіть не уявляєш, скільки часу минуло.
Так, ви маєте рацію. Відверто кажучи, я навіть не знаю, хто ви.
Я... Я просто...
Все, що я знаю, це те, що ви прийшли до мене додому
і попросили вирішити проблему подорожей у часі.
І я повірила вам. Я...
Я ризикнула заради цього роботою.
Я навіть вкрала наноскопічну людину!
- Наіщо? - Невже ви думаєте,
що тільки ви маєте причину повернутися?
- Вибач. - Ні.
Все гаразд. Все добре.
Ви маєте рацію. Щасти вам з родиною.
Привіт, мамо.
Ти справді хотіла прийняти одну?
Я не знаю.
Я про це думала.
І я постійно бачила, як мене поглинає чорна діра.
І я...
Я все думала про ті рази, коли ви зникали,
а я навіть не знала цього.
Якби ви запропонували її мені,
якби я її прийняла, я б просто... Я би... Я не знаю.
- Так. - Я не знаю.
Я ніколи не питала, чому ти це робиш.
Напевно, я завжди думала, що ти просто хочеш мені допомогти.
Я хочу допомогти.
Я знаю.
Але ти не тому знову і знову відчиняєш мені двері.
Я не хочу, щоб ви жаліли мене.
Гаразд.
Це так...
по-дурному.
Мені було 15, і я...
Я взяла машину. Я не мала цього робити.
Я наїхала на цвях.
Я думала, що вони це помітять.
Я думала, що батьки помітять.
Але вони не помітили.
І шина лопнула.
Ти була дитиною.
Так.
Ми зробимо це. Ми поїдемо в Прінстон, знайдемо Марка.
Ми повернемо тебе назад.
Я дуже хотіла повернутися
після того, як втратила батька.
- Скільки вам було? - Дванадцять.
Але я знайшла таблетки через тиждень після його смерті,
тому продовжувала намагатися знову і знову...
- Ви були близькі? - Так, дуже.
Він був дуже хорошим батьком.
Він розповідав мені...
науково-фантастичні казки, в яких звичайна дівчинка
стає повелителькою всесвіту або...
- Мило. - Так.
Так.
Він переконував мене, що я можу досягти чого завгодно.
- Ви багато чого досягли. - Справді?
Я дивлюся на інших людей, таких, як Марк чи...
хтось інший, і здаюся сама собі жалюгідною.
Я так не думаю.
Справді.
Крім того, ми ж повернемося, так?
- Ми це виправимо. - Сподіваюся, що так.
Ти єдина змусила мене повірити, що це можливо.
- Справді? - Так.
Так.
Ти це відчуваєш.
Правда ж?
Таке враження, що ми прожили ціле життя разом.
Хіба?
Так.
- Ваш ніс. - Так.
Саме час.
Ви ж повернетеся і знайдете мене?
- Коли прокинетеся. - Так.
Я завжди так роблю.
Привіт, мамо.
Так?
Що таке?
Мені потрібна послуга.
- Це Зоя Лоу? - Так.
Допоможіть мені знайти Марка Гаррісона.
Гаррісона?
Коли ми говорили, ви згадували його.
- Я знаю, що ви близькі. - Коли ми говорили?
- Я пам'ятаю тебе, Зоя Лоу. - Я знаю.
- Я... - Я знаю, знаю!
Я знаю.
І були часи, коли мене хвилювала ваша думка,
але вони минули.
І так, ви маєте рацію. Напевно, я все нетерпляча й лінива.
І балувана, чи як там!
Але я намагаюся.
І незалежно від того, що ви або хтось інші думали про мене,
я це зроблю, тож...
Що ж...
Так, так.
Щасти тобі.
МАРК ГАРРІСОН 1209 ПРІНСТОН, НЬЮ-ДЖЕРСІ. 08541
- Давно не бачилися. - Десять років.
ВИПУСК 1985 РОКУ
- Гарно виглядаєш. - Гаразд.
- Що? - Та нічого. Просто... Так.
Ви повернулися до Маямі, так?
І як успіхи?
Усе добре. Усе дуже добре.
Дональд викладає і закінчує постдокторантуру.
- Вдома лише ми з Джейн. - Ясно.
Так, усе добре. Я рада повернутися додому
- і бути ближче до мами. - Боже, я б ніколи не повернувся.
Навіть переїхати сюди з Європи було важко.
Так. Згодом ти звикнеш.
Ти все ще працюєш над своїми дослідженнями?
Та ні. Його цілими днями немає, і...
Джейн вдома. Це втратило будь-який сенс.
Гадаю, насправді це ніколи і не мало сенсу, хіба ні?
- Я гадала, що має. - Я не це мав на увазі.
Просто я кажу, що...
Немає нічого більш розчаровуючого,
ніж працювати над проблемою, яку неможливо вирішити.
- Це можливо. - Гаразд.
Я не хочу з тобою сваритися.
Просто кажу, що ти добре виглядаєш. Щаслива?
- Я знав, що ти будеш гарною матір'ю. - Ого.
Це звучить так принизливо з твоїх вуст.
Ну, це був щирий комплімент.
Ти виглядаєш щасливою.
Так і є.
Я радий тебе бачити.
Наступного разу дай знати, коли будеш у місті.
- Можна буде зустрітися. - Так, добре.
- Привіт.Чим можу допомогти? - Вітаю.
Я старий друг Марка Гаррісона. Він...
Це мій батько, але...
Останні кілька років він почувається не дуже добре.
- Я його майже не бачив. - Так, він виглядає так...
Так.
Думаю, востаннє я бачив його десь чотири місяці тому.
І він був не в найкращій формі. Він не їв, не спав.
Він тільки те й робив, що працював.
Ми намагалися з ним поговорити, але нічого не вийшло.
- Так, мені шкода. - Ні, все гаразд. Все нормально.
Мій терапевт каже, я повинен більше говорити про це,
щоб прийняти неминуче.
Вона сказала, саме тому було б добре зробити щось на кшталт панахиди.
- Шкода, що я не знала. - Ні. Ні, все гаразд.
- Ви познайомилися у коледжі? - У Прінстоні.
Так. Яким він був тоді?
Він був генієм.
- Таким розумним. - Так.
Всі так кажуть. Що він був розумним.
Я склав його речі тут. Його нагороди і все таке інше.
Ого.
- Премія Хінклі? - Так.
Думаєте, цього буде достатньо?
Це все, над чим він працював?
Так, мабуть.
Так.
Це...
все, над чим я працювала.
Схоже, ви справляєтеся з усім краще.
Боже мій. Це моє.
Він зберіг мої папери. Мені шкода. Я не можу...
Я не можу в це повірити.
Ви знаєте, як довго він працював над цим?
Не знаю. Минуло багато часу. Роки.
Я ненавиджу бути тут.
Я пам'ятаю, як він сказав,
що одного дня я буду пишатися ним.
Ніби я маю пишатися цим лайном.
Боже!
Мені дуже шкода.
Так. Мені теж.
- У вас є діти? - Є. Дочка. Приблизно вашого віку.
Вона теж займається такими речами?
Ні, вона піаністка. Нещодавно заручилася.
Це чудово. Вітаю.
Дякую.
ГЛЯДАЦЬКА ЗАЛА
ДОНАЛЬД
Привіт, Зоє. Ми в лікарні. Куди ти поділася?
Мамо, де ти? Чому ти не відповідаєш?
Ми хвилюємося. Візьми слухавку.
Зоє, люба, будь ласка, візьми слухавку.
Я дуже сумую за тобою, мамо. Я не хочу тебе втрачати.
Я не можу тебе втратити. Це не має бути так. Будь ласка.
Будь ласка, я маю побачити тебе знову.
Я думала, ти ніколи не... Просто... будь ласка, будь ласка.
Я думаю про останні мої слова.
Що я турбувалася про документи.
Чому ти нічого не сказала?
Мамо, я не... Я не можу тебе втратити.
Я не знаю, як жити без тебе.
Я не знаю, що робити.
Боже. Повернися, будь ласка.
Будь ласка, я дуже за тобою сумую.
Це просто жахливо. Будь ласка, повернися.
Мамо, я просто хочу, щоб ти знала Я дуже тебе люблю.
Я хочу побачити тебе ще раз. Я хочу почути тебе. Хоч що-небудь.
Я хочу почути, як ти скажеш мені щось.
Я дуже хочу, щоб ти повернулася додому.
Мамо, де ти? Чому не відповідаєш?
Я сумую. Я не хочу тебе втрачати.
Будь ласка, візьми слухавку.
Я не можу тебе втратити. Це має бути так.
Будь ласка, я маю побачити тебе знову. Будь ласка.
Мамо, де ти? Чому ти не відповідаєш?
Ми хвилюємося. Візьми слухавку.
Я дуже сумую за тобою. Я дуже не хочу тебе втрачати.
Все не має бути так.
Будь ласка, візьми слухавку. Я сумую за тобою.
Джейн.
Мамо.
Пробач мені.
За що? Вибач, що ми тебе налякали.
Ні, все гаразд.
- Ні. - Я просто... Ти відключилася.
Я скучила за тобою.
Дивись під ноги.
- Хочете послухати музику? - Так, звичайно. Що в тебе є?
Ну, я... У мене є новий диск. Здається.
-"Солдати Ріддема". - Ні!
- Так. Звучить непогано. Вмикай! - Ні!
Не знаю, що то за музика...
Що? Ні, тату, вона просто вічлива, вона не хоче, щоб ти вмикав.
Ввімкни щось хороше.
Думаю, нам сподобається.
Подивись, які вони щасливі.
- Справді. - Приготуйтеся. Я ставлю диск.
Ненавидіти ритм забороняється.
- Морріс з нами. - Скільки ти заплатив?
Диск коштував 1.99. Я сторгувався на 2.50.
- Думаєш, я прожила гарне життя? - Так. Звісно.
Ні, не треба...
Не говори так.
Будь ласка. Ти... з тобою все добре?
Ну, я вмираю. Це зовсім не "добре".
Я не можу перестати думати про те,
що могло статися, розумієш?
Про все, що я могла зробити.
Всі інші версії мене
і моє життя, і твоє, і Джейн.
Як думаєш, чи є час, де я продовжую жити,
де я не помираю від чорної діри у грудях?
Можливо.
Але, можливо, це час, де ми не зустрілися.
Де у нас немає Джейн.
Хто знає?
Вона виросла надто швидко. Все минуло так швидко.
Надто швидко.
Я досі добре пам'ятаю її немовлям.
Вона була такою маленькою. Ми брали її на пляж.
Пам'ятаєш, як вона раділа тому, що їй все вдавалося?
Так.
Я пам'ятаю, як одного разу...
не вдалося.
Я взяла її на пляж і ми просто лежали на піску.
Просто дивився на хмариє, наче вони
верхівки пальм. Слухали океан.
Тільки вона і я. І її маленький...
Вони обхопила мене мізинцем.
Повна тиша.
Я б переживала цей момент мільйон разів.
Хотіла б я повернутися туди. Прямо зараз. З вами двома.
Що б ти змінив, якби міг?
Можливо, купив би інший альбом.
Ну ж бо. Ти б нічого не змінив?
Я не знаю.
Я знаю, що є речі, які я міг би змінити.
Та не знаю, чи хочу я ризикувати цим моментом з тобою.
А ти? Чого б ти хотіла?
Більше.
Більше днів.
*ДОДАТОК - Книги для бібілотеки
Будинок для людей похилого віку
ШАНС, ЯКА БУВАЄ РАЗ В ЖИТТІ... ВАШ ЧАС НАСТАВ
ОСТАННІЙ ВЕЛИКИЙ ОДНОРОГИЙ НОСОРІГ
ШАНС, ЯКА БУВАЄ РАЗ В ЖИТТІ... ВАШ ЧАС НАСТАВ
ОСТАННІЙ ВЕЛИКИЙ ОДНОРОГИЙ НОСОРОГ
Ох, мамо. Він прекрасний.
Звідки ти знаєш цю пісню?
- Я не знаю. Просто почув десь. - Це оригінал.
Я знаю.
Ідеально.
СТАНЦІЯ МАЯМІ-АВЕНЮ
ДО ЧАСОВОГО ПАРАДОКСУ
Дві секунди!
- Привіт. - Привіт.
Ми знайомі?
Ні.
Але я тебе знаю.
На ньому ваше ім'я.
Так. Я завжди думала, що це не просто так.
Це означало, що вони були для мене.
Можливо, вони є або були.
Можливо, вам вдалося, і ви повернулися назад
і лишили пігулки собі, і...
А може, вони потрібні мені лише для того...
Тримай.
Візьми.
- Що це... - Це наша робота.
Наша спільна робота.
- Зачекайте. Я не можу. - Ти можеш. Можеш і зробиш.
Не варто так хвилюватися.
Твої батьки пишалися б тобою.
Що?
Я розповідала вам про...
Так. А я розповіла своє. І ми сиділи на підлозі.
Говорили про майбутнє.
Я знаю, що твоє життя ще не зовсім таке, як ти хочеш,
але у тебе все вийде.
Що б ти не робив, у тебе все вийде. Навіть більше того.
Я тобі не потрібна.
ОСТАННІЙ ОДНОРОГИЙ НОСОРІГ НА ЗЕМЛІ ОГОЛОШЕНИЙ МЕРТВИМ
ЗНАЙТИ АДАМА ГАРРІСОНА
Ура! Браво! Ура!
- Загадала бажання? - Так, загадала.
- Що це? - Це я.
- Її не можна казати. - Я не скажу!
- Інакше не збудеться! - Це балачки.
Це не так працює. Принаймні сьогодні.
- Ні! - Так!
- Я не вмію дарувати подарунки! - Гей, сідай.
Це від мене і Морріса, хай краще так.
Ну, на що ти сподіваєшся?
Не знаю. Я навіть не знаю.
Якщо я нічого не плутаю...
Вітаю, бабусю!!
- Я... я ніколи не відкривала його раніше? - Що ти маєш на увазі?
Невже я ніколи не заходила так далеко раніше?
Ми думаємо назвати її Зоя.
- Ти не проти? - Думаєте чи вже назвали?
Боже мій! Я така щаслива!
Ти будеш чудовою матір'ю.
Ні, мамо. Твій ніс.
- З тобою все гаразд? - Ось і все.
Ось воно.
Дякую вам за це.
Пробачте мені за все.
Пробачте, що я не завжди була поруч.
- Мамо! - Ні, Зоя. З тобою все добре.
З тобою все гаразд. Не кажи так. З тобою все буде добре.
Я знаю. Я...
- Я буду дуже сумувати. - Кращого тижня я не міг й уявити.
- Я люблю тебе, мамо. - Я так вас люблю.
І раптом вона побачила цілий світ.
Минуле і теперішнє. Вона могла бачити все.
І вона побачила дівчинку,
яка йшла сама.
І вона бачила все своє майбутнє.
Всі ці чудові хвилини з друзями та родиною.
А також всі труднощі і боротьбу, і помилки.
Вона все бачила.
І вона так відчайдушно хотіла обійняти її,
але не могла.
Тож натомість вона подивилася на життя дівчини.
І зі сльозами на очах прошепотіла...
Одного разу ти зробиш неймовірні речі, Зоя Лоу.
Ти зміниш світ.
ОМНІ-ПЕТЛЯ
Субтитри: PLINT Переклад: Тетяна Скарженівська