Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dame i gospodo,
pripremite se za Petea Davidsona!
Ovaj tjedan navršio sam 30 godina.
Gotovo je, čovječe. Kraj.
Odustao sam od teških droga
jer ne možeš biti narkić u svojim tridesetima.
Nisam takav. Nisam kao oni koji podnose samo malo koke.
Pa ono: „U, opak sam!”
Ili onaj koji trgne dva piva pa: „Možda ću sutra imati proljev.”
A ti si misliš: „Ma jebote!”
Okej je kad se drogirate u dvadesetima. Imate izliku.
Ono: „Tražim se.” To je nekako slatko.
Ti i ekipa malo šmrknete s iPada. To je dražesno.
Pa kažeš nešto slatko. „Hrskavi sam dupinčić.”
I svi idete…
A onda netko od njih dobije dijete.
Primiš ga i kažeš: „Mislim da sam ovisnik. Trebam pomoć.”
Bio sam na magičnoj drogi
zadnje dvije-tri godine. Ketamin.
Bilo je fantastično! Divno!
Imao sam fantastične ideje.
Recimo, talijanska tableta za spavanje koja bi se zvala Lakodormin.
Ispričavam se.
Ispričavam se, glupo je.
Odmah ćete zaspati uz Lakodormin.
Ispričavam se.
Bez recepta. Tip vam to da pod mostom
i poljubi te u obraz.
„Uzmi jednu kad se udaljiš.” Oprostite.
A ketamin ste vjerojatno slučajno uzeli
ako šmrčete koku.
Cijelu noć biste se pucali dok vas ne bi puknulo:
„Ovo nije kokain.
Također, jesam li gej?”
Ali neugodno je kad se skinete s ketamina. Ono...
Neugodno mi je. Bio sam vani takav.
Bio sam na sprovodima takav. To je sjebano.
Takav sam bio na sprovodu Arethe Franklin.
I to sad ne mogu izbrisati.
Ona to nikad neće znati, ali nije u tome stvar.
Da je bila ondje, vjerojatno bi rekla:
„Tko si ti i koji kurac radiš na mom sprovodu?”
To je zbilja neugodno.
Otišao sam i njezinoj obitelji rekao:
„Došao sam izraziti r-e-s-p-e-c-t.”
Da.
Posuđujem filmove na Appleu.
Jebem ti Apple i njihovu videoteku! Svinje!
Te šupčine su kao mafija!
Cijela je ta tvrtka šupačka.
Jesam li kupio novi mobitel? Naravno! Ali nabijem ih na kurac!
Kao mafija su.
„Nećeš kupiti naš novi mobitel? Dobro.
Pogodi čiji će mobitel zauvijek biti na 43 %! Jebi se!
Sad ćeš svaki dan nagađati, prijatelju!”
Štedjeli ste za novi auto?
Super. Ali ulaz za punjenje je drukčiji.
Svaki put kad ti ga puše u autu:
„Oprosti, imaju novi punjač.
Ma znam! Apple, da!”
Svinje!
Jeste li vidjeli kako Apple naplaćuje 4,99 $ za kupnju,
a 3,99 za posudbu?
Ma jebi se!
Zbilja ćete me natjerati da kupim Jeepers Creepers 2?
Ma nabijem vas, šupčine!
Ne znam.
Mama mi ima krizu srednjih godina.
Totalno mi visi za vratom.
Ima 55 godina.
Nije bila ni s kim otkako je moj tata umro.
Prošle su 23 godine otkako je... raširila noge, valjda.
Ne znam.
Nazvala me i rekla da želi zategnuti lice.
A je je pitam: „Zašto? Uopće se ne koristiš licem!”
Shvatio bih da se želi tetovirati.
Ali što će ti zatezanje lica? Da gledaš Uvod u anatomiju?
„Volim Erica Danea.”
Mama ne želi ići na jebeni spoj. Nagovaram je na to.
Samo ponavlja da je moj tata bio jedini.
Ma daj molim te!
Proživio sam 20 godina tih pizdarija u stilu Nicholasa Sparksa.
Dodijalo mi je to. Mora početi ići na spojeve.
Mora se prijaviti na Hinge ili jebeni Bumble.
Neki od onih na kojima žene biraju.
Cure su jako slatke.
„Baš fora! Možemo odabrati tko će nam svršiti na lice!
Nije li to lijepo?”
Mora početi izlaziti
jer sva ta šašava energija
koja bi se trebala trošiti na kurcu
svali se na mene i sestru.
I to je jebeno čudno.
Odem do mame, jedemo večeru sat vremena,
a onda me pita kamo idem. „Pa doma!”
Osim ako se nećemo ševiti pod tušem…
Svoju dužnost kao sin sam obavio.
Došlo je do toga da ću je možda poševiti samo da mi se skine s grbače!
Aha, da!
Možda niste tako dobri sinovi kako mislite da jeste.
Ja sam sin stoljeća, jebote!
Dajte mi medalju!
Ako poševim mamu na Dan zahvalnosti, djed će me poljubiti u čelo
i reći: „Čuo sam što si učinio za mamu. Dobar si sin.
Napokon se osmjehuje.”
Mora izlaziti. Pokušavam joj naći udvarača.
Nekog tko će mi poševiti mamu. Nije lako.
Želiš da bude dobro, ali i da tip bude dobar.
A to je rijetkost.
Želiš tipa koji će je karati samo misionarski.
Ona dvaput svrši, on se svali s nje,
da joj daljinski i kaže: „Ide Ples sa zvijezdama.”
Taj tip. Gdje je taj tip?
Mama je dobra prilika. 55 g., nije bila s muškarcem 23 godine.
Sve to dolje je kao ispod čekića.
Obnovljeni iPhone.
Napukne ekran. Da kupim novi?
Ne. Pošalji ga u neku čudnu tvrtku Insureon.
Vrati se za tri tjedna i malo je čudan kad ga napuniš,
ali ipak nekako radi.
Takva je pica moje mame!
Ima 55 g. i 23 g. nije ni s kim spavala.
Dolje je sve novo. Kao klasični auto.
Ona je kao Mustang iz '68 s prijeđenih 3200 km.
Iznutra ništa nije mijenjano.
Odeš u salon,
sjedneš za volan i: „Jebote, pa gdje se ovo krilo?
Ovo je kao novo! Koja je spika s tim?”
A prodavač će: „Neki starac je to imao pa je umro.
A njegov sin ga je 23 godine držao u garaži.
Ali brzo se odučite.
Sin ga navodno želi zadržati za sebe.”
Sviđa mi se kako reagira!
Ovo mi ima neprocjenjivu vrijednost!
Moja mama je bila samohrana.
Ali sve su mame samohrane.
Znate da ste same, jelda?
Mama je stalno bila umorna.
A kad sad razmislim o tome, očito i napaljena.
„Napaljena i umorna.”
Nisam joj govorio o svojim problemima
jer nikad nije imala vremena ni za što.
A za svaki moj problem imala je jedno rješenje.
„Trebao bi odrijemati.” Težina problema nije bila važna.
Takva je moja mama. Pravi se da ne vidi.
Mogao bih joj doći prerezanih žila, s nožem u ruci,
i viknuti: „Ne želim živjeti!”
Ona bi rekla: „Jesi li danas spavao? Izgledaš umorno.”
Takva je mama.
Imao sam veliki problem s deset godina.
Mislio sam da sam gej.
Pogriješio sam, ali imao sam 10 g.
i bio sam zaljubljen u Leonarda DiCaprija.
I cure su mi bile drage, ali sa Staten Islanda sam.
A 2002. godine nijedna cura ondje nije bila zgodnija od DiCaprija.
Bože, koji je on komad bio!
I danas dobiva pičke na temelju svog izgleda iz 2002.
Legenda. Nadam se da se nikad neće oženiti.
I njega nikad nije zanimalo ono sa starim kokama i dobrom juhom.
Ma pustite ga! Nadam se da će jednog dana i mene pozvati.
S Tobeyjem Maguireom i ponekad s Emileom Hirschom.
Kape Dodgersa, upola mlađe koke, izbačena trbušina.
Jebe se njemu! Leonardu DiCapriju živo se jebe za sve!
Sav je raskvašen. Grozno izgleda!
Jebeno je debeo i polako se pretvara u Jacka Nicholsona.
Nije ga briga.
Hoda po svojoj jahti i gleda ženske.
„Hej! Još jebem!
Još jebem!
Svake tri godine snimim tako dobar film da još mogu jebati!
Ledenjaci se tope.”
S deset godina bio sam na trijemu totalno gej i mislio na njega.
Baš sam pogledao obje kasete Titanica. „Pljuni mi u usta, Jack”, rekao bih.
„Zamaglimo Model T zajedno.”
Sanjam o tome da sam Fabrizio.
O tome sanjam.
Fabrizio je bio Leonardov najbolji prijatelj, a onda je umro.
O tome sanjam.
I tako sam sjedio na trijemu
i razmišljao o tome kako ću mami reći da sam gej.
Mama je irska katolikinja.
Tek kad sam imao 25 g. rekla mi je da sam Židov,
a i tad samo zato što sam doznao.
Istražio sam svoje pretke i sve to.
Prijatelj je to učinio i ispalo je da je neandertalac.
Govorio je neandertalske gluposti.
„Neandertalac sam. Mi smo najrjeđa...”
Ma daj, i dalje si glupan i papak!
Ali stalno je to govorio
pa sam i ja htio provjeriti jesam li neandertalac.
A ispalo je da sam 50 % Židov.
Nazvao sam mamu. Odgajala me kao katolika.
Ta spika, znate već.
Pitao sam je jesam li Židov. „Jesi.”
Kako ću joj sad reći da sam gej?
I tako ja gej sjedim na trijemu. Dođe mama.
Zalupi vratima auta.
Pita me što je bilo. „Ništa.”
Opet me pita što je. Valjda je primijetila da izgledam malo gej.
„Mislim da sam gej.” A ona: „Jesi li umoran?”
A ja ću: „Nisam. Ne vjerujem da spavanje pomaže kod homoseksualnosti.”
Zamislite da pomaže! Da su gejevi samo umorni.
Elton John sigurno je iscrpljen!
Pita zašto misli da sam gej. A ja ću: „Leonardo DiCaprio.”
Kaže da to nije gej. „Jest. Imam njegove postere u sobi.”
Imam Titanic i žal.
Ne film Žal. Samo on na žalu.
S Tobeyjem.
Obojica s kapom Dodgersa.
-„To nije gej.” -„Je, gej je.”
To je sad već predugi problem za mamu.
Puknula je.
Vikne: „Želiš znati jesi li gej, Petere?”
Jebote, odjedanput kao da smo u cirkusu!
„Priđite i pogledajte mog queer sina!”
Kažem joj: „Smiri se. Imamo susjede. Počinju se okupljati.”
Kaže: „Ovako ćeš znati jesi li gej.
Želiš li mu pušiti karu?”
Ne znam što to znači. Imam 10 g. Ne odgovaram.
„Želiš li mu pušiti karu?” A ja...
Ne znam što je to.
„Spustiš mu hlače, primiš ga za karu
i uzmeš je u usta da se produži.”
„Molim? Produži se? O čemu ti to, jebote?”
Imam 10 g. Pimpek mi je još kvržica!
Mala kvržica Čudna dječačka kvržica
Produžuje se? O čemu ti to?
A ona će: „Želiš da te Leonardo DiCaprio kara zguza?
Želiš li da stane iza tebe i stavi ti karu u guzu koja se širi?”
Ma dosta s produživanjem i širenjem!
Imam 10 g., 2002 godina je.
Jedino širenje koje znam širenje je NFL lige!
Ne znam ništa o širenju i kurcima, mama!
„Leonardo DiCaprio jebe te zguza.
Razvaljuje te i zabije ti lice u jastuk.
Poslije 20 sekunda podigneš pogled
i kroz prozor vidiš kako ti DiCaprio maše izvana.
Zbunjen si jer te još jebu zguza.
Okreneš se i vidiš da te kara Tobey Maguire!
To želiš?”
Mislim si: „Ti bi trebala odrijemati. Ti bi to htjela, ludaro poremećena!”
Samo sam rekao: „Ne!”
A ona će: „Nisi gej.”
Zvučat će čudno, ali ne volim ispunjavati posljednje želje.
Zato što je to tužno.
A nije i da dobivam baš puno poziva za to.
Vjerovali ili ne, malo je kome posljednja želja da upozna mene.
Posljednja im je želja da ja umrem. To je potpuno suprotno.
I za to postoji zaklada.
Ne volim to raditi zato što me rastužuje.
Osobito kad sam na ketaminu.
Kad si na ketaminu i kažu ti da je dijete bolesno,
kažeš: „Znam.
I znam da ga mogu izliječiti.
Slušaj Alana Wattsa i pogledaj Posljednjeg zmaja.”
Ispričavam se.
To je tužno.
Nazvali su iz zaklade. „Imamo jedno za tebe!”
Čudno mi je što to tako rade.
Ne znam kako bi trebali, ali…
Sigurno ne: „Hej, imamo jednog! Baš je totalno bolestan!
Time se bavimo.”
Nazvali su me. „Zove se Kevin i umire od raka.”
Kažem: „Tužno. Žao mi je.”
„Posljednja mu je želja da vidi tebe.”
A ja ću: „Ima tumor na mozgu?”
Pitali su me želim li to učiniti.
Da, baš sam se autom zaletio u kuću pa mi treba dobar publicitet.
Ali u svoju obranu moram reći da mi je ta kuća presjekla put.
O tome nisu pisali!
Nervozan sam jer ja baš nisam za takve stvari.
Kad bi Posljednja želja bila igra,
ne biste odabrali mene kao svog lika.
Ne biste rekli: „Pete Davidson! To te ja pitam!”
Znate kome to ide? Johnnyju Deppu.
Depp dođe u kostimu Jacka Sparrowa.
„Zdravo, djeco.”
Djeca se smiju, bolničarke su vlažne.
Super je, totalno su natopljene.
On je dobar.
Ili John Cena, hrvač. Fantastičan je.
On ih najviše odradi, Bog ga blagoslovio.
Uđe s tim pojasom prvaka.
Sav je onako hrvački. Pita: „Kako si sinko? Kako ide, lave?”
A klinac...
On ga pita: „Želiš primiti moj pojas?”
Ja to gledam.
Nemam pojas. Što ću ja? Nemam ništa.
Dat ću mu mobitel? „Skrolaj desno.
Želiš vidjeti komade?
Ona je super, stari.
To je tvoja liječnica.”
Bio sam nervozan jer sam htio ispasti dobar pred malim.
Htio sam to ubiti.
Mislim, biti ubojito dobar. Nisam mislio...
Ne bi li to bilo super? Ubije te omiljena zvijezda.
Bilo je super. Bum!
Dakle, mislim si, što je moj pojas?
Želim to super izvesti.
Ovo je jako važno i želim biti dobar.
Morao sam dobro razmisliti o tome.
Mali će umrijeti.
Gle, nisam kreten, to je doslovno smisao te zaklade.
To je sve.
Zašto bih se inače tri sata družio s djetetom?
To bi bilo čudno. Tad bih bio pedofil.
Pedofilu bi to bila ispunjena želja.
Druženje sa slabim djetetom na samrti.
Jebe mi se! Zlostavljali su me pa imam pravo na takve šale.
Nije me briga.
Ne kažem to da bih bio kul.
Ne dajem intervjue. Ono: „Pa zapravo...”
Mislim si: „Mali umire i ništa ja tu ne mogu.”
Ali nešto bih ipak mogao. Mogao bih mu reći sve svoje tajne.
Zar ne? Imam puno tajna.
Ne blebećem puno, staromodna sam koka.
Sve tajim i nadam se da će te Bog srediti.
Tako ja to radim.
Imam puno tajna.
Ne mogu ih reći prijateljima ni psihijatru
jer im ne vjerujem.
Prilično sam siguran da jedan od njih radi za žuti tisak.
Ali sve to mogu reći tom klincu jer nije baš da će on ikamo otići.
To je sigurno. A malo je što u životu sigurno.
Tako da to nije loše.
To sam i učinio.
Tri sata sam bio s njim i sve mu rekao.
Sve. Tko je kul, tko nije.
Tko je s iluminatima, koga treba malo spržiti da bi svršio.
Jedan od njih sam ja, a neću vam reći koji.
Bilo nam je sjajno. On je bio sretan, ja sam bio sretan.
Jako sam se olakšao.
Uspio sam se malo rasteretiti.
Bio je krasan. Zagrlio me.
Rekao je: „Bilo je zabavno. Vidimo se.”
Mislim si: „Ne znam baš.”
Rekao sam mu: „Bog s tobom, mali.”
Nije li to kul?
Koliko puta u životu imate to priliku reći?
Na putu kući si mislim: „Bog s tobom, jebo te! To je baš kul!
Tko si ti? Magnum? To je bilo super.”
To je bilo sjajno. Prošlo je tjedan dana.
A tad sam na stranicama zaklade vidio da je taj mali još živ.
Malo me primila nervoza.
Pa ne znam koga on poznaje!
Nazvao sam zakladu da vidim kako je.
Da se uvjerim da se nije dogodilo čudo.
Ja sam svoj dio odradio!
Obećali su mi mrtvo dijete!
Dodijalo mi je da mi svi lažu!
Nazvao sam zakladu Posljednja laž.
„Hej, govna lažljiva, mamu vam jebem!”
Pitaju tko je. „Pete Davidson.”
„O, Kevin nam je baš rekao kako mu je bilo zabavno!”
„Aha, i meni je bilo.”
„Rekao je da si mu svašta rekao.” A ja ću: „O, jebote!”
Obećanje prstićem ništa ti ne znači, Kevine?
Pitam ih kako je.
„Nije dobro, ali uvijek postoji nada.”
Pitam: „Da? Što biste rekli, koliko nade?”
Ako ga rak ne dokrajči, ja hoću. Previše zna.
Kažu: „Cijenimo vašu zabrinutost.” Itekako sam zabrinut!
„Javite mi kad se to dogodi.”
„Hoćemo.” I prekinu vezu.
Tjedan poslije već lagano šizim.
Stalno gledam mobitel.
I onda, napokon.
Nazvali su me.
Želja ispunjena.
Kraj šale. Umro je. To je to.
Nema sretnog svršetka.
To zapravo jest sretan svršetak jer se točno to i trebalo dogoditi.
Gledao sam Chappellea i primijetio…
Da, najbolji je.
Kad baš rastura i dobro se zabavlja ide…
Malo me zaboljelo.
Chappelleu su od toga debele noge.
Poželio sam da i ja imam nešto takvo
kad ono baš rasturam.
Što god to…
Možda ću, kad mi dobro ide, raditi ovo.
Želja ispunjena.
Možda mogu nositi one komadiće stiropora za pakiranje
pa poslije svakog štosa…
Ovo je bila vrlo tužna godina.
Ostao sam bez uhode.
To je baš tužno. Neke stvari naučiš cijeniti tek kad ostaneš bez njih.
Sjećam se kad sam je upoznao. Bila mi je pred kućom.
Čudno je kad se to dogodi jer na to gledate dvojako.
U početku prvo pomislite kako je to čudno i strašno.
A drugi dio mozga kaže: „Pa očito mi dobro ide.”
A onda bolje vidiš tko te uhodi i pomisliš: „Možda ne baš jako dobro.”
Neću to zaboraviti. Bila je pred kućom.
U majici s mojim licem.
A ta fotka uopće nije bila dobra.
Bila je uvećana i iskrivljena. Svako oko išlo je na svoju stranu.
To je bilo grozno. To me vrijeđalo.
Htio sam joj prići i reći:
„Čuj, ako ovo već misliš raditi,
evo ti pet mojih fotki koje mi se sviđaju.”
Dovezao sam se kući i vidio je.
Uhodi me, tako da, znate već,
nije seksi.
Nikad nisu seksi kad ih zamislite.
Da je seksi,
ne bi me uhodila, bila bi mi cura.
Aha. „Koliko me voliš? Hajde, vidjet ćemo. Dođi gore.”
I tako ja stojim vani.
Parkiram se, a ona stoji ondje.
Nemam pištolj. Ali ona to ne zna.
Tad sam puno gledao Zakon i red.
Kad se približe počinitelju, izađu iz auta
i pokažu im pištolj, a onda ga najčešće stave u džep
i priđu im tako da znaju da ga imaju, ali da nikog ne uznemire.
Nisam imao pištolj, ali ona to nije znala.
Uperio sam prst kao pištolj
i ovako ga stavio u džep.
I pošao sam prema njoj.
Gledam je ovako.
A ona mi se osmjehuje.
Ja se pitam zašto se ona smiješi.
A onda shvatim. Misli da mi se digao.
Ovo je njezino ispunjenje želje.
Doslovno sam rekao: „Nije mi se digao, samo glumim da imam pištolj.”
Što mislim da je još gore. Bilo bi bolje da mi se dignuo.
Sad sam ispao papak pred curom koja me uhodi.
Ona pobjeđuje. Sad ja njoj smetam čudnim ponašanjem.
Pitam je što radi ondje.
Ne znam kamo bih gledao. Na majici sam joj
i faca mi je na sve strane.
Malo je se bojim pa sam pomalo zbunjen.
Pitao sam je što radi ondje. A ona će: „Volim te!”
Kažem: „Lijepo od tebe, ali ne smiješ biti ovdje.”
„Zašto?”, pita ona.
„Pa ne znam. Iskreno, to nikad nije došlo ovako daleko.”
Najčešće kažem: „Odjebi!” i ljudi se povuku.
Nisam očekivao odgovor.
„Pa ne znam. Jednostavno ne smiješ biti ovdje.”
A ona će: „Zašto?”
Ja više ne znam što bih rekao.
Pokušavao sam nešto smisliti i razmišljao o tome.
Izgledala je malo šašavo.
Ja sam lud.
Mi luđaci to znamo prepoznati.
Ona je sigurno pomalo luda.
Kao prvo, gle tu majicu.
Eto.
I baš je mene našla uhoditi!
Bio mi je bed.
Shvatio sam da u toj situaciji moram biti pristojan i oprezan.
Rekao sam joj…
Obratio sam se joj se kao da je osnovnoškolka.
Rekao sam joj: „Ne smiješ biti ovdje
jer ja ovdje kakam.”
Kad je to čula, oči su joj se malo zacaklile
kao da je Tko iz Tkograda.
„Molim?”, kaže ona. „Da! Tu ti ja kakam!”
A ona će...
„Ne želiš biti ovdje dok to radim, je li?”
A ona će: „Ne!”
Bilo mi je malo neugodno. Pitam: „Zašto? Bila bi sretna!
Bila bi sretna da vidiš moju kakicu.”
Ona će: „Molim?”
„Okej, nema veze. Ne bi smjela dolaziti ovamo.
Mogao bih kakati, a to je fuj.
A imam Crohnovu bolest pa to izgleda kao bojišnica.”
A ona kaže: „Bože, žao mi je. Nikad više neću doći.”
I tad je otišla. Mislio sam da je problem riješen.
Nije, to je bio tek prvi susret.
To je duga priča pa se pripremite. I zbilja imam Crohnovu.
To sam ljudima rekao s 19-20 godina jer mi je bilo jako loše.
Sad mi je dobro oko 90 % vremena.
Ali...
Čudno je to. Ne volim to govoriti ljudima
jer imam dobre lijekove jer mi karijera dobro ide
pa mi je dobro.
Ali mislio sam...
Gadno je to reći, ali moram.
Ljudi mi prilaze na izlazu
i žele se povezati sa mnom zbog Crohnove bolesti.
To je…
To čak ne rade na zahodu.
Tipa, stojim u redu u trgovini kad mi netko priđe.
Kaže: „Hej!
I ja.”
„Molim?” A oni: „Aha.
I ja imam kakavi šupak.
Zovem se Phil.” Ma zajebi ti to, čovječe.
Nemam mu srca reći: „Pa nemam ja tvoju Crohnovu.”
Ja sam kao Magic Johnson Crohnove.
Dobro, dakle…
Odem iz grada.
Moja mama i njezina 79-godišnja prijateljica Terry
čuvaju moju kuću.
Terry je, dakle, žensko.
Poslije jednog mog nastupa mama mi je rekla da moram reći da je Terry žena.
Rekla je: „Terry može biti i muško ime, a svi volimo Terry
pa ako je spomeneš i ljudi počnu…
Ne želimo da itko misli da je muško pa zato reci da je žensko.”
„Hej, mama.
Ljudima se živo jebe
za tebe i Terry.”
Moja mama i mamina 79-godišnja prijateljica paze…
E, da, sad će štos upaliti!
Paze na moju kuću. Moja mama nesvjesna je stvarnosti.
Vrlo je pametna, ali…
Jedna je od onih mama koje stalno govore: „Zbilja? Ne!”
Ništa ne vjeruje. Rekao sam joj da netko zna gdje živimo.
„Netko bi te mogao ozlijediti.”
A ona će: „Ma ne. Pa traže tebe.
Neće oni meni ništa.”
Kažem: „Istina. Ali poslušaj me meni za ljubav.”
Rekao sam joj da me ta cura uhodi
i da to mora znati za slučaj da dođe.
Pitala me kako izgleda.
Rekao sam: „Znat ćeš. Vjeruj mi. Odmah će ti biti jasno.”
I tako ja otputujem.
Ta moja uhoda opet dođe i pozvoni na vrata.
Mama otvori i pita: „Tko si ti?”
Tako moja mama zvuči.
Kao Adam Sandler kad je Hubie Halloween.
„Kako si?”
Zamislite to kad radite posao.
Vjerojatno će reći nešto kao: „Uuu, hvala.”
Dugo to nije radila pa ne zna biti prosta. „Hvala, gospodine.”
Mama pita: „Tko si ti?”
Ona će: „Peteova prijateljica.”
Mama, naravno, kaže: „Pa uđi.”
I tako žena koja me uhodi tri sata gleda Uvod u anatomiju s mojom mamom i Terry.
Poslije tri sata
mama napokon pomisli: „Mogla bih nazvati Petera.
Možda se želi družiti s prijateljicom.”
Nazove me i pita gdje sam.
U Londonu sam.
„O! A prijateljica ti je ovdje!”
Pitam: „Je li seksi?”
Moja mama će…
„Pa onda si napadnuta!
Spašavaj živu glavu, jebote!
Ovo je važno. Idi u garažu i pozovi policiju.
Pravi se da je sve normalno.”
Nadam se da se to vama neće dogoditi,
ali ja sam preko telefona čuo kako moja mama glumi.
Što mi je neprocjenjivo.
Stalno hoće da je uključim u nastup.
Dobro. Dođi do garaže.
Ako dođeš do garaže,
dobit ćeš nekakvu audiciju.
Rekao sam joj da nazove mog prijatelja.
Imate li vi prijatelja kojeg poznajete cijelo desetljeće?
Svaki se dan drogirate, ne vidite ga tri mjeseca,
a on se vrati kao policajac.
Pitaš: „Tasty?” A on će: „Ne, sad sam policajac Tasty!”
I tako.
Moram ime u mobitelu promijeniti u Policajac Tasty.
Tasty dođe do kuće.
Na zvučniku sam s Tastyjem, mamom i uhodom.
Žena Terry je pobjegla.
Tasty će: „Imamo je. Što želiš da učinim?”
Pa ti si murjak. On kaže: „Stavio sam joj lisice.”
Vrlo dobro. To je dobro.
Kaže: „Ima dar u ruci.”
Pa dobro, otvori ga.
„Molim?” Otvori ga.
Pita zašto. Pa zato što je dar.
Kakvo je to pitanje?
Ta me žena opsesivno prati. Vjerojatno me dobro poznaje.
Dar je vjerojatno dobar.
Dobivam puno loših darova.
„Stari, to može biti bomba!” Kažem: „Ne zna ona izraditi bombu.
Ne zna ni sliku na majicu staviti,
a misliš da zna izraditi bombu?”
On će: „Dobro.”
Na zvučniku sam i čujem...
A onda čujem njega…
„Ne!
Čovječe!
Ovo je uznemirujuće!”
To je jako velika riječ za Tastyja.
Nikad nije povezao toliko slogova!
Pitam što je.
„Čovječe, to je 20 komada prljavog donjeg veša!”
Ma jebi se! Nitko to nikad nije učinio za tebe.
Ne govori tako o mojoj curi. Samo ja imam pravo na to.
Volio bi da ti cura daruje 20 ukakanih gaćica.
To je baš lijepo od nje.
Nazvao sam curu: „Moraš se više potruditi!
Nisi ni upoznala žensku Terry!”
Gaće? 20 komada? To je fuj, ali ipak lijepo od nje.
Jedne gaćice su fuj.
Jedne gaćice su uvreda.
„Evo ti moje sranje.”
Ali 20 gaćica je zločin iz strasti.
Da, to je ludo, ali i ljubav je luda.
Imam Crohnovu, možda pokušava komunicirati
tako čudno, fekalno.
Pa što ja znam, trknuta je!
20 gaćica? To je lijepa gesta.
Za to treba vremena.
Ne možeš u jednom danu zasrati 20 gaćica.
Čak i da imaš proljev, već bi 11. gaćice bile razvodnjene.
Ja želim vjerovati da ih je pripremala jedne na dan.
Volim razmišljati o tome.
Zamišljati to.
Dođe doma poslije naporna dana.
Jela je neku lošu hranu dok je sjedila za Acerom.
Otrči na kat.
Počne se svlačiti.
Pred Peteovim zidom.
Pun je mojih postera, ali ona ni postere ne zna raditi pa sam...
na sve strane.
Pusti seksi pjesmu. Njoj je seksi.
„Mambo No. 5” ili neko slično sranje.
Seansa počinje. Pali svijeću.
Ugasi je prdežom. Znate već kako to ide.
Pogleda me.
Ja gledam nju. Negdje.
Usadi se.
Jedan, dva, tri-četiri-pet
Ali stvarno ne želim…
I onda ih dobro utrlja u to.
A onda kao Kobe, ravno u kutiju namijenjenu meni.
Kaže…
„Još 19! Ukakano iznenađenje za Peteka!”
To je moja fantazija i drkat ću na nju ako to želim.
Tasty pita što da radi.
„Riješi je se! I zadrži jedne gaćice.” Oprostite.
Sad mi treba zabrana prilaska, što znači da moram na sud.
Moram tim službenim licima reći da se bojim te cure.
Na ulazu sam u sudnicu.
Dođe mi Tasty. Kaže: „Razgovarao sam s tvojom curom.”
Ja ću: „Jebi se!”
Znate. „Što je rekla?”
Kaže: „Danas neće moći biti ovdje.
Bit će na iPadu.”
Ma kako neće biti?
Uhoda je, posao joj je da se pojavi.
Zar ne?
Prca me psihološki?
E, pa uspijeva.
Ali malo sam tužan.
Ono usrano iznenađenje bilo je lijepa gesta.
Iako odvratno.
Malo sam se veselio što ću je vidjeti.
Nisam se trudio da budem seksi, ali jesam odabrao finu odjeću.
Ma da!
Odjeću koja kaže: „Hej.
Nemoj odustati.
Za neke se stvari vrijedi boriti.
Zabrana pristupa nije ništa strašno.”
Pitam Tastyja što je bilo.
Što je s mojom curom.
Rekao je: „Proglasili su je nesposobnom da prisustvuje suđenju.”
Proglasili su je nesposobnom da se pojavi na suđenju.
To znači da su se medicinari i razni policajci okupili
i rekli: „Ne.”
Odmah sam se uvrijedio.
Ne mislite da je to malo neugodno za mene?
Nesposobna za suđenje?
Ne shvaćate koliko je to ludo.
Objasnit ću vam to ovako. Jeffreya Dahmera
smatrali su sposobnim
da bude na suđenju.
A tip je ubijao i jeo gejeve!
A ja se svidim jednoj ženskoj i odmah je pošalju u ludaru!
Vi to mene zajebavate? To je smiješno!
Hranjenje ubijenim gejevima i usrane gaće nisu isto!
Prvi put sam pomislio da moram glasovati!
Sustav ne funkcionira.
Tasty će: „Još nešto. Kaže da ste vas dvoje komunicirali.”
Kažem: „Kunem se...”
Kaže: „Telepatski.” Aha.
Mislio sam da su našli moj anonimni mobitel.
Kaže: „Telepatski.
Kaže da si joj mislima poručio da dođe do tvoje kuće.”
Rekoh: „To je sjebano.”
Tad je otišao, a ja sam ostao sam i bilo je malo tužno
u toj kulerskoj odjeći.
Tad je nastupio trenutak istine.
„Halo?
Fališ mi.
Nisi nikom smjela reći da to možemo.
A i trebala si ubiti Terry i moju mamu
da bismo dobili kuću.
Imam tvoje gaće u džepu.
U plastičnoj vrećici da očuvam smrad.”
Dobio sam parnicu. Što je dobro.
Rijetko pobjeđujem.
Sudac mi kaže da ona zadovoljava uvjete za zatvor.
Pita me želim li da završi u zatvoru.
„Ne. Samo je želim maknuti s travnjaka.”
Kao ono u Grand Torinu.
Samo joj zabranite da mi prilazi.
Ali da još smije kupiti kartu za zadnji red.
Da smije dolaziti na nastupe.
Kaže: „Ne želite da je uhite? To je vrlo plemenito.”
Kažem: „Hvala, gospodine.”
A on će: „Onda idemo na plan B.”
I opali čekićem.
Ma čekaj! Što je plan B?
On će: „Ma ništa. Dobit će šest mjeseci rehabilitacije u mentalnoj ustanovi.”
Rekoh: „Molim? To nije dobro.
Ondje ću sigurno naići na nju.”
To je kao da su je osudili na Dave & Buster's.
Rehabilitacija je meni kao Kafić Uzdravlje.
Ondje mi svi znaju ime.
Zabrana je počela mjesec dana poslije.
To mi je sjelo tek kad sam došao doma,
a ondje nije bilo nikog.
Aha.
Prisjećao sam se svega s mamom. „Sjećaš se kad je bila vani?
Sjećaš se?
Sjećaš se kako je za Božić poslala kekse
pa smo ih prvo dali ženskoj Terry
da vidimo jesu li okej?”
Počela mi je malo nedostajati.
Svakih toliko bih: „Hej, gdje si?”
Nije primala moje signale.
Otvorio sam lažni profil na Instagramu i počeo je malo uhoditi.
Našao sam je.
Dobro joj ide.
Čini se da je dobro ispalo.
Nastavio sam gledati.
Jer ona je uhoda. Ne možeš tek tako prestati uhoditi.
Odabereš nekog drugog, valjda.
I tako gledam Instagram
i doznam da je sad obožavateljica Jacka Harlowa.
Jack mi je drag, ali to me povrijedilo.
To je udarac nogom u jaja.
„Ubit ću se ako postaneš fan Matta Rifea!”
Kunem se!
Gledam to i naiđem na snimku
na kojoj ona stoji na izlazu poslije nastupa Jacka Harlowa.
Jack Harlow je izašao i ona…
Zumirao sam je i vidim da ima majicu s likom Jacka Harlowa.
Skužila je kako se to radi jer on na fotki izgleda dobro.
A ja…
„Bio sam joj samo za vježbu.”
Jack izađe. „Volim te, Jack!”
A meni…
Još gore. Jack kaže: „I ja tebe volim.” I izgovori njezino ime.
To joj je sigurno mnogo značilo.
Za mene je ona bila „ono”.
Nisam znao.
Došlo mi je da povratim kad sam to vidio.
Jack je baš bio na ulazu u auto
kad je viknula: „Imam dar za tebe.”
A ja: „O, Bože!”
Bilo mi je kao da ću gledati kako moju curu
jebe moj najbolji prijatelj. Ne!
Posegne u ruksak.
Ona zavlači ruku sve dublje, a ja se pitam što je to.
I izvuče kuvertu.
Da mu je. „Ovo sam izradila za tebe.”
On joj zahvali, stavi je u jaknu i odveze se.
Kraj snimke. Odlogiram se.
I smješkam se.
Samo kuverta, ha?
Ne možeš 20 usranih gaća ugurati u kuvertu!
Okej, moram priznati.
Nije mi zbilja poslala 20 gaćica.
Poslala je dvoje, ali smrdile su kao njih 20!
I nije postala fan Jacka Harlowa.
To sam izmislio da vas nasmijem.
I treće, što je najvažnije, pojebao sam je.
Šalim se. Samo sam joj popasao travu.
Pošizio sam kad su objavili moju adresu.
Zato sam se preselio u šumu.
To je super. Dugo sam tražio kuću.
Agentici se nisam svidio.
U početku je bila uzbuđena. „Prvi ste mi…”
Aha, dobro.
I tako.
Ali tad sam je iživcirao jer sam pogledao, ne šalim se, 200 kuća.
I svaku sam htio. Navlačio sam je. „Ova će biti moja.”
To sam govorio jer bih se uzbudio.
Mrzila me jer je dugo trajalo.
Shvaćam je. Ali svaka bi me kuća uzbudila
jer sam uglavnom odrastao po stanovima.
Zato mi je svaka kuća bila luda.
Ono, „Bože, ima stražnji vrt. Jebote!
I bazen iznad razine tla. Kako su ga tako izvukli iz zemlje?
To je valjda jedna od onih kuća Franka Lloyda Wrighta.
Opile bi me riječi koje prije nisam čuo.
Ona će: „Ovo vam može biti foaje.” A ja: „Da, jebote, mogao bi biti. Aha.”
Foaje.
A onda smo bili u jednoj kući
za koju sam rekao da je moram kupiti.
Znao sam da ću je kupiti.
Bio sam s prijateljima i njom,
a ona je bila iscrpljena jer nije vjerovala
da ću kupiti tu kuću, ali rekao sam da mi se jako sviđa.
Još sam samo morao vidjeti
glavnu spavaću sobu.
Koja je sad „primarna”.
Tad nisam znao da tu glavnu spavaću sad zovu primarna spavaća.
Mislio sam da je glavna.
I nisam znao da se ta soba zove master spavaća soba
još od vremena robovlasništva.
Mislio sam da je master (eng. gospodar) zato što,
kad kupiš kuću, postaneš njezin gospodar.
Ljudi ti kažu da imaš lijepu kuću, a ti kažeš: „Da, ja sam gospodar.”
Ne razmišljam o robovlasništvu kad sam u kućama.
U tome je stvar.
Ne pitam: „Koja je soba za robove?
Pokažite mi sobu za robove!”
Volim tu kuću i mislim da ću je kupiti.
Odlučio sam…
Dugo sam je gnjavio pa ću sad malo glumiti za nju.
Nasmijat ću je.
U dnevnom boravku je vješalica za kapute.
Uzmem je u ruku i kažem:
„Pokaži mi gospodarevu spavaću sobu!”
Da, znam.
Moja agentica, koja je crnkinja...
ostala je bez teksta i izgleda kao da mi nešto želi reći.
Vjerojatno da prestanem.
Ali totalno sam se ufurao.
Svaki put kad pokuša nešto reći, kažem:
„Ne prekidaj gospodara!
Pokaži mi gospodarevu spavaću sobu!
Sobu veću od svih drugih soba zato što sam ja kralj.”
Moji prijatelji valjaju se od smijeha jer su rasisti.
Zabavljaju se kao nikad u životu.
Napokon mi uzme vješalicu iz ruke
i kaže: „Prestani!
Pokušavam ti reći da se to sad zove primarna spavaća soba.
Nije master, gospodareva soba. To je zbog robovlasništva.
Sad je to jako važno.
A ja...
Moji prijatelji polako ustaju.
Ono…
Znate već.
A onda mi ona samo da vješalicu.
Neugodna tišina.
Ne znam što ću, ali mislim si,
ako sam nešto naučio u gotovo 15 godina kao komičar,
onda je to da moraš ići do kraja.
Moraš izvesti štos do kraja.
Osobito ako štos ne pali!
To sam i učinio.
Kažem: „Niste mi dali da završim!
Svi smo mi gospodari
vlastitih soba, to se samo tako kaže.
Ukidanje ropstva bila bi mi prva odredba!
Uzet ću ovu kuću!
Ako potpišete ugovor o tajnosti!
Možda u primarnom foajeu.”
Zato sad živim u šumi.
Mama je otvorila lažni profil na Twitteru
da bi me branila od trolova.
To vam je slatko kad nije vaša mama!
Primijetili ste? Slatko vam je kad tuđe mame nešto rade.
A kad je vaša, onda ste: „Jebi se!”
Otvorila je to da bi me branila.
Prije dvije godine.
Korisničko ime bilo je JoeSmith1355.
To je pametno jer se ne zove tako.
Ali mama je pa se ne razumije u Twitter.
Dakle, korisničko ime je JoeSmith1355,
ali ime profila je Amy Davidson.
I šlag na kraju, slika na profilu također je Amy Davidson.
Jedne noći čitam hejterske tvitove dok masturbiram
da bih očvrsnuo.
Skrolam ja to tako
i vidim da me netko stalno brani.
Prije, kad biste išli preko Safarija,
niste vidjeli ime profila ni sliku, samo korisničko ime.
Čitam sve te tvitove, a neki su zbilja jako zločesti.
Ali JoeSmith1355 me brani.
Sve lijepe tvitove postavio je JoeSmith1355.
Pomislio sam: „Evo, zato ovo radim.
Hvala, JoeSmith1355.”
Čitam ja tako te tvitove
i naiđem na jedan previše određen
i doslovno naglas kažem: „To je moja mama.”
Što je čudno reći usred drkice.
I tad još moraš svršiti? „Nazvat ću je čim svršim.”
Odmah sam znao. Ovo je bilo.
Hejter je napisao: „Pete Davidson je gej.”
JoeSmith1355 je napisao:
„Zapravo nije.
Možda jest mislio da je gej kad je bio dijete,
zbog Leonarda DiCaprija.
Odrijemaj, hejteru.”
Nazovem mamu.
Kažem: „Joe Smith?
1355?"
A ona će: „Kako si znao?”
Kažem: „Profilno ime je tvoje i gore je tvoja fotografija.”
A ona vikne: „O! Terry!”
To znači da je mama profil otvorila
sa svojom 79-godišnjom prijateljicom Terry
i Terry je o svemu odlučivala.
Hvala vam, ovo je bilo jako zabavno.
Laku noć!
Prijevod titlova: Ivan Zorić