Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hyvä yleisö,
toivottakaa tervetulleeksi lavalle Pete Davidson!
Täytin tällä viikolla 30, joten…
Ei, kuulkaa. Se on nyt ohi.
Piti lopettaa kovien huumeiden käyttö,
koska kolmekymppisenä ei voi olla narkkari.
En ole niitä, jotka voivat ottaa yhden annoksen kokaa -
ja sanoa: "Olenpa paha!"
Tai se, joka ottaa kaksi olutta ja sanoo: "Voi tulla ripuli."
Sitä tuumii, että haista paska.
Kaksikymppisenä voi käyttää kamaa. Siihen on syy.
"Etsin itseäni." Se on vain söpöä.
Otat tötsyt iPadin päältä kaverien kanssa. Suloista.
Puhut söpöjä, kuten: "Olen rapea pieni delfiini."
Kaikki kaverisi vain…
Sitten yksi kavereistasi saa lapsen.
Pitelet sitä sylissä ja tuumit: "Olen nisti. Tarvitsen apua."
Pari, kolme vuotta käytin ihanaa ainetta nimetä ketamiini.
Se oli mahtavaa. Upeaa aikaa!
Sain loistavia ideoita.
Kuten italialaisen unilääkkeen nimeltä "Melatone". Anteeksi.
Anteeksi, tosi tyhmä.
"Melatonen avulla saat heti unta."
Anteeksi.
"Reseptiä ei tarvita. Heppu sillan alla antaa sitä ja suukottaa poskelle."
"Ota yksi mutkassa." Anteeksi.
Jos et tunne ketamiinia, olet saattanut käyttää sitä, jos käytät kamaa.
Käytät kokaa koko illan. Yksi annos ja huomaat: "Ohhoh.
Tämäpä ei olekaan kokaiinia.
Ja muuten, olenko minä homo?"
Se nolottaa, kun ei enää käytä.
Sitä huomaa: "Oi…
Nyt nolottaa, että käyttäydyin niin. Se ei ole siistiä."
Olin hautajaisissa siinä kunnossa. Se on perseestä.
Aretha Franklinin hautajaisissa.
Muistan sen lopun ikäni.
Hän ei sitä tiedä, mutta sillä ei tässä ole väliä.
Jos hän olisi ollut siellä, hän olisi sanonut:
"Kuka sinä olet ja mitä teet hautajaisissani?"
Tosi noloa. Olin niin sekaisin,
että menin sanomaan hänen omaisilleen,
että tunnen syvää R-E-S-P-E-C-T:iä häntä kohtaan.
Niin.
Aloin vuokrata elokuvia Applelta. Paskat Applesta ja sen palvelusta. Lierot.
He ovat kuin mafia, ne vitun kusipäät.
Se on kusipäiden pulju.
Ostinko niiden uuden puhelimen? Tietty, mutta haistakoot paskan.
Ne ovat kuin mafia: "Etkö hommaa uutta puhelintamme?
Arvaa, kenen puhelimen lataus on aina 43%. Haista paska.
Saat elää jatkuvassa epätietoisuudessa.
Ostitko juuri uuden unelmiesi auton? Hienoa. Laturi on erilainen."
Niinpä. Aina, kun saa suihinoton pitää sanoa:
"Valitan. Piti hommata uusi laturi.
Niinpä. Apple!"
Lierot!
Jos haluaa vuokrata leffan Applelta, sen ostaminen maksaisi 4,99 -
ja vuokraaminen 3,99 dollaria.
Sitä tuumii: "Haistakaa paska!
Panetteko tosiaan minut ostamaan Jeepers Creepers 2:n?
Senkin paskiaiset!"
Enpä tiedä.
Äidilläni on keski-iän kriisi.
Hän on tosi ärsyttävä nykyään.
Hän on 55-vuotias eikä ole ollut kenenkään kanssa isäni kuoleman jälkeen.
Joten hän ei ole 23 vuoteen levittänyt jalkojaan, kai. En tiedä.
Hän soitti minulle ja sanoi: "Haluan kasvojenkohotuksen."
Minä siihen: "Miksi? Et edes käytä kasvojasi."
Ymmärtäisin, jos hän kävisi jossain,
mutta mihin tarvitset kohotusta? Greyn anatomian katsomiseen?
"Rakastan Eric Danea."
Äitini ei käy missään. Yritän saada hänet treffeille.
Hän sanoo: "Isäsi oli elämäni mies."
Oi… -Ei. Aluksi se oli "oi".
Tätä Nicholas Sparks -paskaa on jauhettu jo 20 vuotta.
Olen kyllästynyt siihen. Hänen pitää päästä ulos.
Hänen pitää mennä Hingeen tai Bumbleen.
Mikä sitten… siihen, missä naiset saavat valita. Mikä onkaan.
Tytöt ovat niin söpöjä: "Siistiä. Saamme itse valita, kuka ruikkii naamalle.
Eikö olekin kiva?"
Hänen pitää päästä liikkeelle.
Kaikki se outo energia,
jonka pitäisi kohdistua kulliin,
kohdistuu minuun ja siskooni.
Se on omituista.
Jos menen äitini luo, syön päivällistä, ja kun alan lähteä, hän kysyy: "Minne menet?"
Minä siihen: "Kotiin.
Ellemme aio naida suihkussa, en…
Velvollisuuteni poikana on suoritettu."
Pitäisi kai panna häntä, jotta hän jättäisi minut rauhaan.
Niinpä.
"Ehkä et olekaan niin hyvä poika kuin luulet olevasi."
Minä olen vuosisadan poika! Antakaa ansiomerkkini!
Jos nussisin äitiäni kiitospäivänä, isoisä pussaisi otsaani,
ja sanoisi: "Kuulin, mitä teit äidillesi. Olet hyvä poika.
Lopultakin hän hymyilee."
Hänen pitää päästä ulos. Yritän löytää hänelle sulhoa.
On vaikea löytää jotakuta naimaan äitiä.
Sen haluaa olevan hyvää, mutta myös miehen pitäisi olla hyvä.
Se on harvinaista.
Mies, joka panee lähetyssaarnaaja-asennossa,
mutta saa hänet laukeamaan kahdesti, pyörähtää viereen ja antaa kaukosäätimen.
Sellainen heppu. Tiedättekö? Missä hän on?
Äiti on hyvä saalis. 55-vuotias, ei ole ollut hommissa 23 vuoteen. Kuin uusi.
Peruskorjattu IPhone. Tiedättehän?
Näyttö rikki: "Pitäisikö ostaa uusi?"
"Ei, lähetä se outoon yhtiöön nimeltä Insureon."
Kolmessa viikossa saat sen takaisin, ja se on outo, mutta hoitaa hommansa.
Sellainen äitini tussu on.
55-vuotias, eikä ole ollut hommissa 23 vuoteen. Hän on kuin klassikkoauto.
Hän on kuin vuoden 1968 Mustang, jonka mittarissa on 3 200 km.
Alkuperäinen sisustus.
Menet liikkeeseen, istut ratin taakse: "Missä tämä on ollut?
Tämähän on tuliterä! Mikä tämän tarina on?"
Myyjä sanoo: "Se oli vanhalla ukolla, joka kuoli.
Ja ukon poika piti sitä autotallissa 23 vuotta.
Kannattaa toimia nopeasti.
Kuulin, että poika harkitsee pitävänsä sen itse."
"Tykkään sen tyylistä.
Tämä on minulle korvaamaton."
Äitini oli yksinhuoltaja.
Mutta kaikki äidit ovat yksinhuoltajia.
Tiedätte olevanne yksin.
Äitini oli niin väsynyt koko ajan. Ja varmasti myös kiimainen.
"Kiimainen ja väsynyt."
En halunnut kertoa hänelle ongelmistani,
koska hänellä ei ollut aikaa mihinkään.
Ja kun kerroin ongelmasta, hänellä oli aina yksi ratkaisu.
"Sinun pitäisi ottaa torkut." Tilanteen vakavuudesta riippumatta.
Äiti ei tunnusta tosiasioita.
Jos molemmat ranteeni olisi viilletty ja minulla olisi veitsi:
"En halua olla täällä!"
Hän kysyisi: "Oletko nukkunut tänään? Näytät väsyneeltä."
Hän on sellainen äiti.
Minulla oli kymmenenvuotiaana iso ongelma.
Luulin olevani homo.
Olin väärässä, mutta uskoin silloin niin,
koska olin silmittömän ihastunut Leonardo DiCaprioon.
Pidin tytöistäkin, mutta olen Staten Islandilta.
Vuonna 2002 ei yksikään tyttö ollut Leonardo DiCapriota seksikkäämpi.
Mikä namu hän olikaan, voi luoja.
Hän saa yhä pesää sen perusteella, miltä näytti silloin.
Toivottavasti hän ei mene ikinä naimisiin.
Hänellä on universumin paras "catch and release" -ohjelma.
Antakaa hänen olla. Kunpa saisin joskus kutsun hänen jahdilleen.
Tobey Maguiren ja Emile Hirschin kanssa.
Dodger-lakit, puolet nuorempia misuja, mahat röllöttäen.
Leonardo DiCaprio ei välitä paskaakaan.
Hän on lössykkä. Ei timmissä lihassa.
Hän on läski. Muuttuu pikkuhiljaa Jack Nicholsoniksi.
Hän ei välitä paskaakaan.
Tallustaa jahdillaan misuja katsellen: "Täältä panee edelleen.
Hyvin panee.
Teen kolmen vuoden välein niin hyvän leffan, että saan pesää.
Jäätiköt sulavat."
Kymmenvuotiaana istuin kuistilla ajatellen häntä ihan homona.
Olin juuri katsonut Titanicin tuplavideon. "Ruikkaa suuhuni, Jack.
Huurretaan T-mallin ikkunat."
Unelmanani on olla Fabrizio.
Se on unelmani tosielämässä.
Fabrizio oli Leonardon paras ystävä ja sitten hän kuoli.
Se on unelmani.
Muistan, kun istuin kuistilla ja mietin:
"Miten kerron äidille, että olen homo?"
Äitini on katolilainen irlantilainen.
Hän kertoi minun olevan juutalainen vasta, kun olin 25, ja sain sen itse selville.
Katsoin sen nettipalvelusta.
Yksi kaverini sai tietää olevansa neandertalilainen.
Hän jauhoi neandertalilaista paskaa.
Hän sanoi: "Olen neandertalilainen, se on harvinaisin…"
Minä siihen: "Olet silti tolvana."
Hän vain jauhoi paskaansa.
Tuumin: "Pitää ottaa näyte. Ehkä minäkin olen neandertalilainen."
Mutta olenkin 50% juutalainen.
Soitin äidille. Sain katolisen kasvatuksen ja…
Tiedättehän. Sellaista ikuisesti.
"Äiti, olenko juutalainen?" Hän sanoi "Joo."
Miten kerron hänelle, että olen homo?
Istuin kuistilla ihan homona. Äiti tuli pihaan.
Hän paiskasi auton oven -
ja kysyi: "Mikä hätänä?" "Ei mikään."
Hän sanoo: "Onpas. Mikä?" Kai hän huomasi, että näytin homolta.
"Taidan olla homo." "Väsyttääkö sinua?"
"Ei, en usko, että nukkuminen korjaa homoseksuaalisuutta."
Kuvitelkaa, jos homot ovatkin vain väsyneitä.
Elton John on varmasti uupunut.
"Miksi luulet olevasi homo?" Sanoin: "Leonardo DiCaprio."
"Ei se tee sinusta homoa." "Minulla on julisteita hänestä seinällä."
Kuten Titanic ja ranta.
Ei siis elokuvasta The Beach, vaan hän rannalla. Tobeyn kanssa.
Samanlaiset Dodger-lakit.
Hän sanoo: "Ei se ole homoa." "On se." Se oli liian pitkä ongelma äidilleni.
Hänellä napsahti. Hän sanoi: "Hyvä on. Haluatko tietää, oletko homo, Peter?"
Minä siihen: "Mikä helvetin sirkus tämä nyt on?"
"Nouse ylös. Minun oma homopoikani!"
Minä siihen: "Rauhoitu. Meillä on naapureita."
Hän sanoi: "Näin saat tietää, oletko homo: Haluatko imeä hänen munaansa?"
En tiennyt, mitä se tarkoittaa. Olin kymmenen.
"Haluatko imeä hänen munaansa?" Minä vain…
En tiennyt, mitä se on.
Hän jatkoi: "Vedät housut pois, otat kiinni kalusta,
panet sen suuhusi ja se laajenee."
Sanoin: "Mitä? Laajenee? Mitä hittoa sinä puhut?"
Olin kymmenen. Minulla oli nappula.
Nappulapippeli Pikkupojan pikku nakki
Sekö muka laajenee? Mitä hittoa sinä höpiset?
"Haluatko Leonardo DiCaprion nussivan sinua takaapäin?
Haluatko nähdä Leonardo DiCaprion panevan kalunsa pehvaasi laajenemaan?"
Minä siihen: "Lopeta tuo laajenemisjuttu."
Olin kymmenen, oli 2002. Tiesin vain NFL:n laajenneen Houston Texansilla.
Siinä kaikki. En tiennyt kalun laajenemisesta mitään.
"Leonardo panee sinua takaapäin.
Hän painaa menemään ja upottaa kasvosi tyynyyn.
Olet siellä 20 sekuntia ja kun nostat katseesi,
Leonardo vilkuttaa ikkunan ulkopuolelta.
Olet hämmentynyt, koska sinua pannaan yhä takaapäin.
Käännyt katsomaan, ja se onkin Tobey Maguire!
Sitäkö haluat?"
"Kuulostaa, että sinä tarvitset nokoset, ja sinä haluat sitä. Psykopaatti."
Sanoin vain: "Ei!"
Hän sanoi: "Et ole homo."
Kuulostaa oudolta, mutta en tykkää Make-A-Wish -jutuista.
Koska se on surullista.
Tosin ei minua usein kysytäkään.
Yllättävää kyllä, harva kuoleva haluaa tavata minut.
Pikemminkin minun halutaan kuolevan. Eli päinvastoin. Sitä varten on oma säätiönsä.
En tykkää osallistua siihen, koska se surettaa minua.
Varsinkin, jos on ottanut ketamiinia.
Kun on aineissa, ja sanotaan: "Poika on sairas." Sanon: "Tiedän.
Uskon, että voisin parantaa hänet.
Kuuntele Alan Wattsia ja katso Idän lohikäärme."
Anteeksi.
Make-A-Wish -säätiöstä soitettiin: "Saimme yhden sinulle."
Aika outo tapa ilmaista asia. En tiedä, mikä olisi oikea…
Mutta ei näin: "Nyt nappasimme sairaan. Tosi sairaan!
Se on meidän hommaa!"
"Hänen nimensä on Kevin, hän kuolee syöpään."
Sanoin: "Tosi ikävää."
"Hän toivoo tapaavansa sinut."
Kysyin: "Onko se aivosyöpää?"
Sovin sen. He kysyivät: "Onko tämä ok?"
Sanoin: "On. Törmäsin taloon. Hyvä julkisuus on tarpeen."
Puolustuksekseni on sanottava, että se talo kiilasi eteeni. Hiton…
Siitä ei kerrottu mediassa.
Minua hermostutti, koska en ole hyvä tapaamaan sairaita.
Jos olisi Make-a-Wish -videopeli,
en olisi valituimpien hahmojen joukossa.
"Pete Davidson!" Tiedättehän?
En olisi hyvä siinä. Johnny Depp olisi hyvä.
Hän tulisi kapteeni Jack Sparrow'ksi pukeutuneena: "Hei, lapset."
Lapset nauraisivat ja hoitajat kostuisivat. Se olisi hiton mahtavaa.
Hän on hyvä. Tai John Cena, painija. Hän on loistava.
Hän on tehnyt sitä paljon. Siunattu mies.
Hän tulee mestaruusvyö yllään,
ihan painijana: "Miten voit, poika? Mitä äijä?
Poika tuumii: "Oi!"
John kysyy: "Haluatko kokeilla vyötäni?"
Minä katson: "Minulla ei ole vyötä. Mitä minä teen? Minulla ei ole mitään."
Annan puhelimeni ja sanon: "Selaa oikealle, jos haluat nähdä misuja.
Tuo on hyvä misu. Itse asiassa hän on lääkärisi."
Minua hermostutti. Halusin tavata sen pojan.
Halusin hoidella sen.
Sen tapaamisen, siis, en… Se olisikin hienoa.
Suosikkijulkkiksesi hoitelee sinut manan majoille.
"Tämä oli mahtavaa. Jep." Pam!
Mietin siitä, mikä minun vyöni olisi. Halusin olla loistava.
Tämä on iso juttu, haluan pärjätä hyvin.
Tuumin: "Okei, mietitäänpä nyt."
Poika kuolee, eikö vain?
Se on… Ei, en ole paskamainen. Siitä Make-A-Wishissä on kyse.
Siinä se. Miksi sitä muuten hengailisi lapsen kanssa kolme tuntia?
Se olisi outoa. Kuin joku pedofiili.
Itse asiassa se olisi pedofiilin toiveen täyttymys.
Voisi hengailla kuolevan, heikon kanssa.
Ihan sama. Minua on ahdisteltu, joten saan vitsailla siitä.
En välitä paskaakaan.
En sano sitä ollakseni siisti. En jaa sitä netissä,
en anna haastatteluja, en halua sanoa: "Itse asiassa…"
Tuumin: "Se poika kuolee, enkä voi sille mitään."
Mutta minä voin kertoa hänelle kaikki salaisuuteni.
Minulla on monia salaisuuksia. En juoruile, koska olen vanhanaikainen.
Kätken ne sydämeeni ja toivon Jumalan hoitavan homman.
On paljon salaisuuksia, joita en voi kertoa ystävilleni tai terapeutilleni,
koska en luota heihin.
Yksi heistä työskentelee Daily Mailille.
Tuumin: "Voin kertoa tälle pojalle, koska se ei leviä minnekään."
Se on varmaa. Elämässä harva asia on varmaa, joten se oli aika kivaa.
Niinpä sitten tein niin. Hengailin hänen kanssaan kolme tuntia.
Kerroin hänelle kaiken. "Tämä tyyppi on siisti, mutta tämä ei.
Tämä tyyppi on Illuminatissa, tuota pitää polttaa, jotta hän laukeaisi."
Yksi heistä olen minä, enkä kerro kuka.
Meillä oli kivaa. Hän oli niin onnellinen. Olin iloinen. Taakka putosi hartioiltani.
Minä sain kerrotuksi juttuja, puretuksi sydäntäni.
Se oli hienoa. Hän halasi minua ja sanoi: "Se oli hauskaa. Nähdään taas."
Minä siihen: "No, en tiedä siitä, mutta…"
Sanoin hänelle: "Herran haltuun, pikkumies."
Eikö ollut siistiä? Miten usein pääsee sanomaan: "Herran haltuun"?
Kotiin ajaessa kelailin: "Herran haltuun, kusipää. Siistiä.
Ihan kuin Magnum PI. Huikeaa."
Tuntui tosi hyvältä.
Viikon kuluttua kävin Make-A-Wishin sivuilla, ja poika oli yhä elossa.
Aloin huolestua.
En tiennyt, ketä poika tuntee.
Niinpä soitin säätiöön ja kyselin hänestä.
Halusin varmistaa, ettei ihmeitä tapahdu.
Pidin oman osani sopimuksesta!
Minulle luvattiin kuoleva lapsi.
Aina minulle valehdellaan!
Soitin sinne valehtelijoiden säätiöön: "Hei, te valehtelevat paskaläjät."
"Kuka soittaa?" "Pete Davidson."
"Ai, Pete! Kevin kertoikin, miten kivaa hänellä oli."
"Minullakin oli kivaa."
"Hän kertoi sinun puhuneen paljon." "Niinkö?"
Kevin ei ilmeisesti ota lupauksia todesta.
Kysyin: "Miten hän voi?" "No, ei hyvin, mutta aina on toivoa."
Minä siihen: "Vai niin. Kuinka paljon toivoa?"
Jos syöpä ei hoitele häntä, minä hoidan. Hän tietää liikaa.
He sanovat: "Kiitos huolestasi." "Olen hyvin huolissani.
Kertokaahan sitten."
"Me ilmoitamme."
Seuraavan viikon olin aika hermona.
Tarkkailin puhelintani.
Ja sitten, lopultakin…
He soittivat, ja tiedättehän…
Toive toteutettu.
Vitsi on ohi. Hän kuoli. Se siitä.
Onnellista loppua ei ole.
Tai se oli onnellinen loppu, koska niin piti tapahtua.
Katsoin Chappellen show'ta ja huomasin…
Niin, hän on paras. Huomasin, että kun hän osuu nappiin, hän tekee näin…
Se itse asiassa sattuu.
Chappellella täytyy olla paksut jalat.
Mietin, että olisipa minullakin juttu, jonka voisin tehdä, kun osun tai jotain.
Ehkä voisin tehdä näin, kun menee hyvin.
Toive toteutettu.
Ehkä alan pitää pähkinöitä taskussa,
ja heitän vitsin jälkeen näin…
Vuosi on ollut surullinen.
Menetin stalkkerini.
Se on surullista. Sitä ei osaa arvostaa, ennen kuin menettää sen.
Muistan, kun tapasin stalkkerini ekan kerran. Hän oli kotipihallani.
Stalkkeri aiheuttaa ristiriitaisia tunteita.
Ekalla kerralla sitä ajattelee: "Onpa outoa ja pelottavaa."
Mutta toisaalta tulee mieleen: "Minullahan menee hyvin."
Sitten kun katsoo stalkkeriaan, huomaa, ettei ehkä niin hyvin.
En unohda sitä. Hän oli kotipihallani.
Hänellä oli paita, jossa oli naamani.
Eikä se ollut edes hyvä kuva.
Se oli jotenkin laajennettu ja vääristynyt. Silmäni olivat oudot.
Kuin painajaisesta. Se loukkasi minua.
Se oli paha. Halusin sanoa hänelle:
"Kuule, jos aiot tehdä näin,
niin tässä olisi minusta viisi kuvaa, joista pidän."
Minä tulin pihaan, hän oli siellä.
Hän oli stalkkeri, joten se ei ollut seksikästä.
Jos kuvittelee mielessään stalkkerin, hän ei ole seksikäs.
Jos hän olisi seksikäs, hän ei olisi stalkkeri, vaan tyttöystäväni.
"Miten rakastunut olet minuun? Keksitään jotain. Tule."
Olin siis kotipihalla.
Tulin pihaan ja hän oli siellä.
Minulla ei ollut asetta, mutta hän ei tiennyt sitä.
Katson usein Kova laki: erikoisyksikköä. Kun he nousevat autosta kohti rikollista,
he näyttävät aseensa ja panevat sen taskuunsa näin.
Ja näyttävät siten, että sellainen on, mutta eivät halua pelästyttää.
Minulla ei ollut asetta, mutta hän ei tiennyt, joten tein sormista aseen -
ja panin sen taskuun näin.
Aloin kävellä häntä kohti.
Katselin häntä näin.
Ja hän hymyili minulle.
Hän oli aika… mietin, miksi hän hymyilee.
Sitten tajusin: "Hän luulee, että minulla seisoo."
Se oli hänen toiveittensa täyttymys.
Sanoin hänelle, kirjaimellisesti: "Ei seisokkia, vain sormiase."
Se oli pahempaa. Seisokki olisi ollut parempi.
Nyt olin luuseri oman stalkkerini edessä.
Hän oli voitolla. Minä häiritsin kummallisesti häntä.
Niinpä kysyin: "Mitä teet täällä?"
En tiennyt, mihin katsoa, koska naamani oli hänen paidassaan,
ja olin kaikkialla. Ja hän…
Minua pelotti puhua hänelle. Olin hämmentynyt.
Kysyin: "Mitä teet täällä?" Hän sanoi: "Rakastan sinua."
Sanoin: "Kiva, mutta et voi olla täällä." Hän kysyi: "Miksi?"
"En tiedä, tämä ei ole koskaan mennyt näin pitkälle."
Yleensä ihmiset vain häipyvät. En odottanut vastakysymystä.
"En tiedä, mutta et vaan voi olla täällä." Ja hän kysyi: "Miksi en?"
En tiennyt, mitä tehdä.
Yritin keksiä, mitä sanoa, ja sitten ajattelin sitä.
Hän vaikutti vähän hullulta.
Tiedättehän? Minä olen hullu,
joten hullut saattavat… me tunnistamme ne.
Hän oli selvästi vähän hullu. Hänellä…
No, ensinnäkin se paita.
Tiedättehän.
Ja hän stalkkasi minua. Ymmärrättekö? Se on vähän…
Minusta tuntui pahalta.
Kelasin, että tässä pitää olla kiltti ja varovainen.
Niinpä minä selitin hänelle. Olin vähän…
Lähdin liikkeelle alakoulun tyyliin.
Sanoin: "Kuule, et voi olla täällä,
koska täällä minä käyn kakalla."
Sanottuani sen hänen silmissään alkoi vilkahdella,
kuin hän olisi Kukakylän asukki.
"Mitä?" Sanoin: "Niin, käyn kakalla täällä."
Hän sanoi: "Yök."
"Et halua olla täällä, kun teen sitä." Hän sanoi: "No, en!"
Minua alkoi harmittaa. "Miksi et? Olisit onnekas.
Olisit onnekas, jos saisit olla läsnä." Hän siihen: "Mitä?"
"Ei mitään. Et saisi tulla tänne. Voisin olla kakalla ja se on kuvottavaa.
Minulla on Crohnin tauti, joten se voi olla tosi paha."
Hän sanoi: "Olen pahoillani. En tule enää koskaan."
Sitten hän lähti. Luulin ongelman ratkenneen.
Mutta ei. Se oli vasta eka tapaaminen.
Tarina on pitkä. Minulla muuten on Crohnin tauti.
Sanon sairastaneeni sitä 19, 20-vuotiaana, koska silloin se oli paha.
Nykyisin tilanne on 90% ajasta hyvä.
Mutta minä…
Se on outoa. En tykkää kertoa siitä,
koska minulla on hyvät lääkkeet ja tilanne on hyvä.
Pärjään ihan hyvin.
Mutta sanoin sen siksi…
Se on kuvottavaa, mutta se on sanottava,
koska ihmiset lähestyvät minua,
ja yrittävät kaveerata Crohnin perusteella.
Ja se on vähän…
Ei edes vessassa.
Saatan olla kaupassa kassajonossa, ja joku tulee jututtamaan.
Sanoo: "Hei…"
"Minulla myös."
Minä siihen: "Mitä?" Ja hän sanoo: "Niin…
Minullakin on kakkainen persläpi.
Nimeni on Phil." Tuumin: "Helvetti."
En raaski sanoa, ettei minulla ole sinun Crohniasi.
Olen kuin Crohnin taudin Magic Johnson.
No niin.
Minä lähdin reissuun.
Äitini ja hänen 79-vuotias ystävänsä Terry vahtivat taloani.
Terry on tyttö.
Äitini sanoi, että minun on kerrottava ihmisille, että Terry on tyttö.
Hän sanoi: "Terry voisi olla myös miehen nimi,
ja jos siitä aletaan puhua…
Emme halua kenenkään luulevan, että Terry on mies."
Sanoin: "Kuule, äiti…
Kukaan ei välitä paskaakaan -
sinusta tai Terrystä."
Äitini ja hänen 79-vuotias naisystävänsä Terry olivat siis vahtimassa…
No niin, nyt se vitsi toimii.
He vahtivat taloani. Äitini ei ymmärrä todellisuutta.
Hän on fiksu nainen, mutta hän…
Hän on niitä äitejä, jotka ovat aina: "Niinkö? Eihän."
Hän ei usko mihinkään. Sanoin hänelle: "Joku tietää, missä asumme,
ja voi tulla ja satuttaa sinua."
Hän sanoi: "Ei, sinua he etsivät.
Eivät he minua satuta."
"Niin kai, mutta voisitko olla mielikseni? Se pelottaa.
Minua stalkataan, ja sinun on syytä olla tietoinen siitä, jos hän sattuu tulemaan."
Hän sanoi: "Hyvä on. Miltä hän näyttää?" "Tunnistat hänet kyllä. Ei voi erehtyä."
Lähdin sitten reissuun.
Stalkkeri tuli taas ja soitti ovikelloa.
Äitini avasi oven: "Hei, kuka sinä olet?"
Äitini muuten kuulostaa tältä.
Kuin Adam Sandler Hubie Halloweenissa.
"Miten menee?"
Ajatelkaapa sitä, miehet, kun tumputatte.
Hän luultavasti sanoisi: "Oi, kiitos!"
Hän on ollut poissa pelistä niin kauan, että tuskin… "Kiitos."
Äitini kysyi stalkkerilta: "Kuka sinä olet?" Ja hän sanoi: "Peten ystävä."
Äitini tietysti sanoi: "No, tule sisään."
Stalkkeri katsoi Greyn anatomiaa äitini ja Terryn kanssa kolme tuntia.
Kolmen tunnin kuluttua äidin mieleen tuli: "Pitäisi soittaa Petelle -
ja kysyä, tuleeko hän tapaamaan ystäväänsä."
Hän soitti: "Hei, missä olet?"
"Lontoossa."
"No, sinun ystäväsi on täällä." Minä kysyn: "Onko hän seksikäs?"
Ja äitini sanoo…
Minä: "Kimppuusi on hyökätty!
Juokse henkesi edestä!"
Sanoin: "Mene autotalliin ja soita poliisille.
Esitä, että kaikki on hyvin."
Toivottavasti näin ei käy kenellekään teistä, mutta kuulin äitini näyttelevän.
Se oli huikea kokemus.
Äiti aina pyytää päästä mukaan.
Sanoin: "Selvä, mene autotalliin.
Jos pääset autotalliin asti,
niin pääset koe-esiintymiseen."
Äiti meni talliin ja sanoin: "Soita kaverilleni."
Onko teillä sellaista ystävää? Vuosien takaa.
Ensin käytätte kamaa päivittäin yhdessä, sitten ette näe kuukausiin,
ja yhtäkkiä hän onkin kyttä.
Sanot: "Tasty?" Hän sanoo: "Konstaapeli Tasty nyt."
Tiedättekö?
Paras muuttaa nimi puhelimessa "konstaapeli Tastyksi".
Tasty meni sinne. Puhelin oli kaiuttimella ja siellä olivat Tasty, äiti ja stalkkeri.
Naispuolinen Terry häipyi.
"Nappasimme hänet. Mitä haluat minun tekevän?"
"Sinähän se poliisi olet." Hän sanoi: "Hän on raudoissa."
Minä sanoin: "Oikein hyvä."
Tasty sanoi: "Hänellä on lahja."
"Okei, avaa se."
"Mitä?" "Avaa se."
"Miksi?" "Koska se on lahja."
Mitä tarkoitat?
Nainen on stalkkeri. Hän tuntee minut aika hyvin.
Lahja on varmaan hyvä.
Saan paljon paskoja lahjoja. Hän ehkä…
Tasty sanoi: "Se voi olla pommi." "Ei hän osaa pommia tehdä.
Hän ei osaa tehdä edes t-paitaa.
Miten osaisi tehdä pommin?"
Tasty sanoi: "Hyvä on."
Kuulin puhelimesta…
Sitten kaverini sanoo:
"Eikä!
Kaveri!
Tämä on häiriintynyttä!"
Se on iso sana Tastylle.
Hän ei ole ennen käyttänyt kolmea tavua.
Kysyin, mitä siellä on. "20 paria likaisia alushousuja."
Hitto! Kukaan ei ole tehnyt sellaista.
Älä puhu tytöstäni noin. Vain minä voin.
Toivot, että tyttösi antaisi 20 paria likaisia pöksyjä.
Se on helvetin huomaavaista.
Sanoin tyttökaverilleni, että on syytä petrata.
"Et ole edes tavannut Terryä."
20 paria? Se on kuvottavaa, mutta huomaavaista.
Yksi pari olisi kuvottavaa.
Yksi pari olisi isku vasten kasvoja. "Haista paskani." Ymmärrättekö?
20 paria on intohimorikos.
Se on hullua, mutta niin on myös rakkaus.
Minulla on Crohnin tauti. Ehkä hän -
halusi viestittää ulosteella jotain.
En tiedä, hän on sekopää.
20 paria! Se on huomaavaista. Se vaatii aikaa.
Yhdessä päivässä ei saa kasaan 20 paria likaisia pikkareita.
Vaikka olisi ripuli. 11. pari olisi jo kevyt.
Ajattelen hänen tehneen yhdet päivässä. Tahdon ajatella niin.
Tykkään ajatella sitä.
Kuvittelen sen mielessäni. Hän tulee kotiin illalla -
syötyään pitsapiirakoita Acerin läppärin päällä.
Hän kipaisee yläkertaan.
Hän alkaa riisuutua.
Hänen edessään on Pete-seinä.
Ne ovat julisteita, mutta koska hän ei osaa tehdä niitä, olen ihan…
kaikkialla.
Hän soittaa seksikkään biisin. Hänestä seksikkään. "Mambo nro 5" tai jotain.
Hän aloittaa istunnon, sytyttää kynttilän -
ja sammuttaa sen pierulla. Pääsee alkuun.
Hän katsoo minua.
Katson häntä jonnekin.
Hän asettaa jalkansa.
Hän hieraisee vähän rystysillään, jotta se…
Ja sitten hän heittää: "Kobe!" Pieneen laatikkoon minua varten.
Hän sanoo…
"Vielä 19 paria Peteyn pikku kakkaylläriin."
Se on minun fantasiani, ja tumputan, jos tahdon.
Tasty kysyi: "Minä teen?" "Hoida hänet pois. Ja pane yhdet talteen."
Sitten piti saada lähestymiskielto, joten minun oli mentävä oikeuteen.
Kerroin viranomaisille, että pelkään tätä naista.
Olin oikeudessa, menossa juuri sisälle, kun Tasty tuli luokseni.
"Puhuin juuri tyttöystäväsi kanssa." "Haista paska!"
"No, mitä hän sanoi?"
Tasty sanoi: "Hän ei pääse tänne tänään. Hän on iPadillaan mukana."
Ihmettelin: "Miksi hän ei tule paikalle?
Hän on stalkkeri, hän on läsnä. Mitä tarkoitat?
Yrittääkö hän sekoittaa pääni?
Se nimittäin toimii."
Minua alkoi surettaa.
Koska se kakkiylläri oli huomaavainen.
Vaikkakin kuvottava.
Odotin näkeväni hänet.
En yrittänyt olla seksikkäänä, mutta olin valinnut asuni.
Totta hitossa.
Asun, joka sanoi: "Kuule…
Älä luovuta.
Joidenkin juttujen puolesta kannattaa taistella.
Oli lähestymiskielto tai ei."
Kysyin: "Mitä tapahtui, Tasty? Mitä tytölleni on sattunut?"
Tasty sanoi: "Häntä ei pidetä oikeustoimikelpoisena."
Ei oikeustoimikelpoinen.
Eli joukko lääketieteen ammattilaisia ja viranomaisia tutki häntä -
ja totesi: "Ei".
Se loukkasi minua.
Se on vähän perseestä ja noloa minulle, vai mitä?
"Oikeustoimikelvoton."
Ette ehkä tajua, miten älytöntä se on.
Katsotaan perspektiiviä tässä. Jeffrey Dahmer…
todettiin -
oikeustoimikelpoiseksi.
Mies, joka murhasi ja söi homoja.
Misu ihastui minuun ja joutui hullujenhuoneeseen.
Lasketko leikkiä? Naurettavaa.
Homojen syöminen ja kakkaiset pikkarit eivät vastaa toisiaan.
Ekaa kertaa ajattelin: "Pitää äänestää!
Järjestelmä on mätä."
Tasty sanoi: "Yksi juttu vielä. Hän sanoi, että olitte viestitelleet."
"Vannon, että…" Hän jatkoi: "Telepaattisesti."
Luulin kertakäyttöpuhelimeni löytyneen.
Tasty sanoi: "Telepaattisesti."
"Hän sanoi, että olit mielessäsi pyytänyt hänet käymään."
Sanoin: "Aika sekopäistä."
Tasty lähti ja minä jäin yksin. Suretti, ja olin siistissä asussani.
Hetken aikaa olin rehellinen itselleni ja aloin…
"Haloo…
Kaipaan sinua.
Sinun ei pitänyt kertoa kenellekään tästä.
Ja sinun piti tappaa Terry ja äitini,
jotta saamme talon.
Minulla on pikkuhoususi taskussani.
Minigripissä, jotta haju ei haihdu."
Menin oikeudenkäyntiin ja voitin, mikä oli kiva. Elämässä en voita koskaan.
Tuomari tuli luokseni ja sanoi: "Hänet voi kyllä panna vankilaan."
"Mitä?" "Haluatko lähettää hänet vankilaan?"
"Ei, haluan hänet vain pois nurmikoltani."
Kuten Gran Torinossa. "Pois nurmikoltani!"
Ei mitään hätiä. Lähestymiskielto riittää.
Eikä tarvitse pysyä kovin kaukana, jotta voi ostaa lippuja. Tulla näytöksiin.
"Etkö halua, että hänet pidätetään? Kovin jaloa."
"Kiitos, hyvä herra."
Hän sanoi: "Suunnitelma B, siis."
Hän kopautti nuijallaan ja kaikki…
Minä siihen: "Mikä suunnitelma B on?"
"Ei mitään. Hän joutuu puoleksi vuodeksi mielenterveyskuntoutukseen."
Minä siihen: "Se on vaarallista. Juuri sellaisessa voin törmätä häneen."
Sama jos lähettäisi hänet viihdekeskukseen.
Mielenterveyskuntoutus on minulle Cheers.
Siellä kaikki tietävät nimeni.
Kielto tuli kuukauden kuluttua.
Sisäistin sen vasta kun menin kotiin, eikä siellä ollut ketään.
Tuumin: "Voi…"
Muistelin äitini kanssa: "Muistatko, kun hän oli pihalla?
Muistatko?
Muistatko, kun hän lähetti joulukeksejä, ja panimme Terryn maistamaan niitä…
Varmistaaksemme turvallisuuden."
Minulle tuli ikävä häntä.
Aina välillä yritin: "Haloo, missä olet?"
Hän ei vastaanottanut viestejäni.
Tein finsta-tilin ja aloin stalkata häntä.
Löysin hänet.
Hänellä menee hyvin.
Kaikki kääntyi parhain päin.
Selailin hänen kuviaan.
Hänhän on stalkkeri. Ei stalkkeri lakkaa stalkkaamasta.
Oletin, että hän valitsee jonkun toisen.
Selasin hänen Instagramiaan ja huomasin, että hän on Jack Harlow -fani.
Tykkään Jackista, mutta se satutti.
Se oli helvetin kova isku.
"Jos alat fanittaa Matt Rifea, tapan itseni. Ihan satavarmasti."
Löysin hänen Instagramistaan videon,
jossa hän on Jack Harlow'n show'n ulkopuolella.
Jack Harlow ulos ja tämä nainen…
Zoomasin häneen, ja hänellä oli Jack Harlow'n kuva paidassaan.
Hän on kai oppinut tekemään niitä, koska Jack näytti hyvältä. Olin ihan…
"Olin vain harjoituskappale."
Hän sanoi Jackille: "Rakastan sinua, Jack!" Minä…
Pahempaa oli se, että Jack sanoi: "Niin minäkin sinua." Ja hänen nimensä.
"Hän varmaan tykkäsi tuosta."
Minä sanoin häntä "jutuksi".
En tiennyt.
Minua alkoi oksettaa, kun katsoin sitä.
Jack oli menossa autoonsa,
kun hän sanoi: "Odota, Jack. Minulla on sinulle lahja."
Tuntui siltä, kuin olisin katsonut tyttöystävääni -
naimassa parhaan kaverini kanssa: "Ei!"
Hän kaivoi reppuaan.
Hän kätensä meni yhä syvemmälle. Minä mietin: "Mikä se on?"
Sitten hän otti esiin kirjekuoren.
Hän antoi sen Jackille: "Tein tämän sinulle."
"Kiitoksia." Pani taskuunsa ja ajoi pois. Video loppui. Kirjauduin ulos.
Minua alkoi hymyilyttää.
Pelkkä kirjekuori.
Kirjekuoreen ei mahdu 20 paria likaisia pikkareita.
Pari vastuuvapauslauseketta.
Hän ei lähettänyt minulle 20 paria alushousuja.
Hän lähetti kahdet, mutta ne haisivat 20:ltä.
Hänestä ei tullut Jack Harlow'n fania.
Keksin sen hauskuutukseksi.
Ja kolmanneksi, ja tämä on tärkein. Nain hänen aivonsa tohjoksi.
Laskin leikkiä. Nuolin vain hänen värkkiään.
Kauhistuin, koska osoitteeni selvisi.
Ostin sitten… muutin metsään.
Se on mahtavaa. Etsin taloa pitkään,
ja kiinteistönvälittäjä ei pitänyt minusta, koska…
Aluksi hän oli innoissaan. "Olet eka… tiedäthän."
Minä siihen: "Okei."
Tiedättehän.
Häneltä meni hermot, koska kävin katsomassa varmaan 200 taloa.
Halusin niistä jokaisen. Lupailin aina: "Tämä on se."
Ja sitten, tiedättekö… Minä innostuin kaikista.
Hän inhosi minua, koska siinä meni kauan. Tajusin sen, mutta innostuin taloista,
koska olen asunut vain asunnoissa.
Kaikki talot tuntuivat mahtavilta.
"Voi luoja, takapiha. Mitä hittoa?
Maanpäällinen allas. Miten se on voitu rakentaa noin? Luoja.
Tämä on varmaan niitä Frank Lloyd Wrightin taloja."
Sanat, joita en ollut kuullut, päihdyttivät.
"Tässä on eteisaula." Minä siihen: "Totta hitossa.
Eteisaula…"
Sitten oli yksi talo,
jossa olin ihan varma: "Tämän minä ostan."
Tiesin, että ostan sen.
Kaverini ja välittäjä olivat kanssani, ja hän oli tosi väsynyt, koska ei uskonut,
että ottaisin sen. Sanoin: "Rakastan tätä taloa."
Nähtävänä oli enää vain -
päämakuuhuone, "master bedroom". Nykyisin sanotaan "primary".
En tiennyt, että sitä sanotaan "primaryksi", eli ensisijaiseksi.
Luulin, että se on "master".
En tiennyt myöskään, että sitä sanottiin "masteriksi" orjuuden takia.
Luulin, että "master" viittaa talon isäntään,
koska kun ostaa kodin, tulee talon isännäksi.
Joku sanoo: "Kiva talo." "Joo, ja minä olen isäntä."
En ajattele orjuutta, kun olen talossa.
En kysele: "Mikä näistä on orjahuone? Näytä orjahuone!"
Tykkäsin siitä talosta. Aioin ostaa sen.
Ja päätin…
Oli mennyt kauan, ja yritin lohduttaa välittäjääni naurattamalla häntä.
Olohuoneessa oli naulakko.
Tartuin siihen ja huusin:
"Näytä minulle päämakuuhuone!"
Niinpä.
Välittäjäni, joka muuten oli musta,
oli sanaton. Hän näytti siltä kuin olisi aikonut sanoa jotain, käskeä lopettamaan.
Mutta minä olin uppoutunut, joten kun hän yritti…
Minä huudan: "Älä keskeytä isäntää!
Näytä päämakuuhuoneeni!
Huone, joka on isompi kuin muut huoneet, sillä minä olen kuningas."
Kaverini nauravat hulluna, koska ovat rasisteja.
Heillä on helvetin hauskaa.
Lopulta hän sieppaa naulakon ja sanoo: "Lopeta!
Lopeta tuo. Sitä kutsutaan nimellä 'primary',
ei 'master bedroom'. Se johtuu orjuudesta.
Se on iso juttu nykyään."
Minä siihen: "Ai."
Kaverini alkoivat nousta lattialta…
No niin…
Sitten hän ojensi naulakon.
Oli hiljaista ja kiusallista.
En tiennyt, mitä tehdä, mutta kelailin,
että jos jotain olen oppinut 15 vuodessa komedia-alalla,
niin se on sitoutuminen.
Loppuun asti.
Etenkin, jos se ei toimi.
Joten niin minä tein.
"Et antanut minun lopettaa!
Me kaikki olemme omien huoneidemme isäntiä. Se on sanonta.
Olisin ekaksi määrännyt orjuuden lopetettavaksi.
Tarkemmin tarkasteltuani ostan tämän talon.
Jos allekirjoitat vaitiolosopimuksen -
vaikkapa ensisijaisessa aulassa."
Asun siis metsässä.
Äitini teki valetilin Twitteriin -
suojellakseen minua trolleilta.
"Oi!" Sanotte aina "oi", kun kyse ei ole teidän äidistänne. Huomaatteko?
Jos se olisi omanne, sanoisitte: "Haista paska!"
Hän teki valetilin Twitteriin puolustaakseen minua pari vuotta sitten.
Käyttäjänimi oli JoeSmith1355.
Fiksua. Se ei ole hänen nimensä.
Mutta hän on äiti, eikä tiedä, miten Twitter toimii. Tunnus oli JoeSmith1355,
mutta profiilinimi oli Amy Davidson.
Kaiken kukkuraksi siinä oli Amy Davidsonin profiilikuva.
Yhtenä iltana luin vihaviestejä masturboidessani vahvistaakseni itseäni.
Selailin Twitteriä ja huomasin jonkun puolustavan minua puolin ja toisin.
Ennen, jos käytti Twitteriä Safarilla,
ei nähnyt profiilin nimeä tai kuvaa, vain käyttäjänimen.
Lueskelin niitä tviittejä ja ihmiset olivat ilkeitä.
JoeSmith1355 puolusti vimmatusti.
Luin kivoja tviittejä minusta, JoeSmith1355:ltä.
Aloin jo ajatella: "Tämän vuoksi teen tätä.
Kiitos, JoeSmith1355."
Lueskelin niitä tviittejä, mutta sitten tuli turhan yksityiskohtainen tviitti,
ja minä sanoin ääneen: "Se on äitini."
Mikä on outoa sanoa kesken runkkauksen.
Ja se pitäisi saattaa loppuun. "Tämän jälkeen soitan hänelle."
Tiesin sen heti. Se vihatviitti oli "Pete Davidson on homo."
JoeSmith1355 kirjoittaa:
"Itse asiassa ei ole.
Hän luuli lapsena olevansa homo Leonardo DiCaprion takia.
Ota nokoset, vihaaja."
Soitin äidille.
Sanoin: "Joe Smith…
1355."
Hän kysyi: "Mikä paljasti minut?"
"Sinun nimesi ja kuvasi profiilissa."
Hän sanoi: "Äh, Terry!"
Äiti teki siis Twitter-tilin 79-vuotiaan naisystävänsä Terryn kanssa,
ja Terry teki päätökset.
Kiitoksia teille. Tämä oli hauskaa.
Hyvää yötä!
Tekstitys: Paula Pohjanrinne