Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mine damer og herrer,
ta vel imot Pete Davidson!
Jeg ble fylte 30 denne uka, så… ja.
Nei, det er over.
Jeg måtte slutte med hard dop,
for du kan ikke være narkis når du er i 30-årsalderen.
Det er ikke meg. Dere vet han som nøyer seg med ei lita stripe?
"Å, jeg er en skikkelig råtass!"
Eller han som tar to øl: "Mulig jeg får diaré i morgen."
"Faen ta deg, din jævla…"
Dop i 20-årsalderen er greit. Du har en unnskyldning.
"Jeg prøver å finne meg selv." Det er søtt, ikke sant?
Ta ei stripe fra en iPad sammen med venner? Bedårende.
Si søte ting som: "Jeg er en sprø, liten delfin."
Alle gutta bare… Vet dere?
Så får en av gutta unge, og du holder den
og tenker: "Jeg tror jeg er narkis. Jeg tror jeg trenger hjelp."
Jeg tok et vidunderlig stoff i et par års tid. Ketamin.
Fantastisk. Det var tider, gitt.
Jeg fikk fantastiske ideer, knallgode ideer.
Som for eksempel et italiensk sovemiddel som het Melatone.
Beklager.
Beklager. Så teit.
Med Melatone sovner du med en gang.
Beklager.
Uten resept. En fyr gir det til deg under en bro
og kysser deg på kinnet.
"Ta en når du kommer til motorveien. Ålreit?" Beklager.
Du har sikkert tatt ketamin ved et uhell hvis du er et kolahue. Ja.
Du tar kola hele kvelden. Tar ei stripe og: "Oi.
Dette er ikke kokain.
Og forresten, er jeg homo?"
Det er pinlig når du ikke er rusa lenger.
Du bare: "Au, da."
"Pinlig. Jeg var ute og gikk sånn. Det er ikke bra."
Jeg var sånn i begravelser. Sykt, ikke sant?
Jeg var sånn i Aretha Franklins begravelse.
Det må jeg leve med.
Hun får aldri vite det, men det er ikke poenget.
Om hun var der, hadde hun sikkert sagt:
"Hvem er du, og hva faen gjør du her?"
Pinlig. Jeg var så rusa at jeg gikk bort til familien og sa:
"Hei, jeg kom for å vise R-E-S-P-E-C-T."
Ja.
Jeg har leid noen filmer på Apple. Faen ta Apple! Drittsekker!
De er rene mafiaen, de jævla køddene.
Det er et dritt-selskap.
Kjøpte jeg den nyeste telefonen? Så klart, men… faen ta dem!
De er mafia. "Skal du ikke ha den nye telefonen? Greit.
Gjett hvem som kommer til å ha 43 % batteri for alltid.
Du kommer til å lure hver dag, min venn."
"Har du kjøpt drømmebilen? Har du spart?"
Fine greier. Ladeporten er annerledes.
Ja. Hver gang du blir sugd, blir det sånn:
"Beklager, de har fått ny lader. Beklager det.
Ja, jeg vet. Apple! Jeg vet."
Drittsekker!
Har dere leid film på Apple og det kostet 4,99 dollar å kjøpe den
og 3,99 dollar for å leie den?
Og du bare: "Faen ta dere!"
Seriøst? Skal dere få meg til å eie Jeepers Creepers 2?
Jævla rasshøl!
Jeg vet ikke.
Mamma går gjennom ei midtlivskrise.
Ja, hun er ekstremt slitsom akkurat nå.
Hun er 55.
Hun har ikke hatt en partner siden pappa døde.
Det er vel 23 år siden hun spredte beina.
Jeg vet ikke.
Men hun ringte meg. "Jeg vil ha en ansiktsløftning."
"Hvorfor det? Du bruker jo ikke fjeset engang."
Jeg hadde skjønt det hvis hun føyk rundt og ble tagget.
Men hvorfor? For å se på Grey's Anatomy?
"Jeg elsker Eric Dane."
Mamma vil ikke date. Jeg prøver å få henne til å date.
Hun sier: "Faren din var mannen i mitt liv."
-Å. -Nei! Det… "Å" til å begynne med.
Vi har hatt 20 år med dette jævla Nicholas Sparks-tullet.
Jeg er lei av det. Hun må komme seg ut igjen.
Ok? Hun må på Hinge eller føkkings Bumble.
Den av dem som… Den der damene får velge.
Samme det. Jenter er søte.
"Så kult! Vi får velge hvem som kommer i ansiktet på oss." Uansett…
"Er det ikke fint?"
Hun må komme seg ut,
for all den skrudde energien
som burde rettes mot en kuk,
blir rettet mot meg og søstera mi, ok?
Og det er jævla skrudd.
Jeg stikker bort til mamma, blir en times tid,
og så sier hun: "Hvor skal du?" "Hjem. Hva mener du?"
Med mindre vi skal pule i dusjen, har jeg ikke…
Mine plikter som sønn er utført.
Det er så jeg kunne pult henne for å slippe maset.
Ja, det stemmer.
"Kanskje du ikke er en så god sønn som du tror."
Jeg er århundrets sønn, for pokker.
Gi meg medalje!
Hvis jeg pulte mamma, ville bestefar kysset meg på panna:
"Jeg hørte hva du gjorde for mora di. Du er en god sønn.
Endelig smiler hun."
Hun må komme seg ut. Jeg prøver å finne en beiler til henne.
En som kan knulle mamma. Ikke lett.
Det må være bra, men fyren må også være bra.
Og det er en sjeldenhet.
En fyr som kun knuller henne i misjonær, men får henne til å komme to ganger.
Gir henne fjernkontrollen: "Skal vi danse? er på."
Den fyren, skjønner? Hvor er den fyren?
Mamma er et godt parti. Femtifem, uten partner i 23 år.
Alt er helt nytt der nede.
Renovert iPhone, ikke sant?
Skjermen sprekker. "Bør jeg kjøpe ny?"
"Nei, send den til et rart firma som heter Insureon."
Om tre uker får du den tilbake. Den er rar når den lader,
men den gjør nytta.
Det er fitta til mamma, kamerat!
Femtifem, har ikke hatt en partner på 23 år.
Helt nytt der nede. Hun er som en veteranbil.
Hun er som en Mustang 68 som har gått 3200 kilometer.
Med det originale interiøret.
Du går til bilforhandleren: "Hvor i helvete har denne gjemt seg?
Alt er helt nytt! Hva er greia?"
Fyren sier: "En gammel kar hadde den, og så døde han.
Sønnen hadde den stående i garasjen i 23 år.
Men du bør nok handle raskt.
Sønnen har visst tenkt å beholde den selv."
"Hei, hun er god å kjøre."
"Denne greia er uvurderlig for meg."
Mamma var alenemor.
Men alle mødre er alenemødre. Dere vet at dere er alene, ikke sant?
Mamma var så sliten hele tida.
Og nå som jeg ser tilbake… Sikkert kåt.
"Kåt og sliten."
Så jeg ville ikke gå til henne
med problemene mine, for hun hadde ikke tid.
Og gikk jeg til henne med noe, hadde hun alltid én løsning.
"Ta deg en lur." Uansett hvor alvorlig situasjonen var.
Det er sånn mamma er. Total fornektelse.
Håndleddene mine kunne vært kuttet, og jeg kunne holdt en kniv.
"Jeg vil ikke være her!"
Hun ville sagt: "Har du sovet i dag? Du ser trøtt ut."
Hun er den typen mor.
Jeg hadde et stort problem da jeg var ti.
Jeg trodde jeg var homo.
Jeg tok feil, men jeg trodde det da,
for jeg var besatt av Leonardo DiCaprio. Forelsket.
Jeg likte jenter, men jeg er fra Staten Island.
Det var ingen jenter i Staten Island som var heitere enn DiCaprio.
Så deilig han var, herregud.
Han får fortsatt fitte basert på hvordan han så ut i 2002.
Han er den beste. Håper han aldri gifter seg.
Han kjører det beste fang og slipp- programmet universet har sett.
La ham være. Jeg håper jeg blir invitert til den store yachten i himmelen.
Med Tobey Maguire og av og til Emile Hirsch.
Matchende Dodger-luer, jenter halvparten så gamle, vommer.
Han gir faen. Leonardo DiCaprio gir fullstendig faen.
Han er sjuskete. I dårlig form.
Han er feit og forvandles sakte til Jack Nicholson.
Han gir faen.
Går rundt på yachten, kikker på damer. "Hei, jeg puler fortsatt."
"Jeg puler fortsatt."
"Jeg lager én film hvert tredje år som er så bra at jeg får pult."
"Iskalottene smelter."
Så jeg var ti og satt på verandaen, helt homo, og tenkte på fyren.
Hadde nettopp sett Titanic på VHS. "Spytt meg i munnen, Jack."
"La oss dugge til en T-Ford sammen."
Drømmen min er å være Fabrizio.
Det er drømmen min.
For Fabrizio var Leonardos beste venn, og så døde han.
Det er drømmen min.
Så jeg husker at jeg satt på verandaen:
"Hvordan skal jeg si til mamma at jeg er homo?"
Mamma er en irsk-katolsk mamma.
Hun sa ikke at jeg var jøde før jeg var 25,
og det var fordi jeg fant det ut.
Jeg tok en gentest.
En av gutta gjorde det. Viste seg at han var neandertaler.
Og han pratet om neandertaler-greier.
"Jeg er neandertaler. Det er faktisk en jævla sjelden…"
Jeg sa: "Du er fortsatt en jævla dum dust."
Men han pratet om dette,
og jeg tenkte: "Jeg må teste meg. Kanskje jeg er neandertaler."
Viste seg at jeg var 50 % jøde.
Jeg ringte mamma, for jeg ble oppdratt katolsk og…
Alt det der. Du vet.
"Mamma, er jeg jøde?" Og hun svarte ja.
Hvordan skal jeg si at jeg er homo?
Jeg sitter på verandaen, helt homo. Mamma kommer hjem. Slår igjen bildøra.
Hun ser på meg: "Hva er det?" "Ingenting."
"Nei, hva er det?" Hun så vel at jeg så litt homo ut.
"Jeg tror jeg er homo." "Er du trøtt?"
"Nei, jeg tror ikke en lur vil fikse homoseksualitet."
Tenk om? Tenk om homofile bare er trøtte.
Elton John må være utmattet.
"Hvorfor tror du at du er homo?" "Leonardo DiCaprio."
"Det er ikke homo." "Jo. Jeg har plakater av ham på rommet."
Titanic og stranda.
Ikke filmen The Beach, bare ham på stranda.
Sammen med Tobey, vet du?
Matchende Dodger-luer.
"Det er ikke homo." "Jo."
Problemet har allerede vart for lenge for mamma. Hun klikker.
"Greit! Vil du vite om du er homo, Peter?"
"Hva faen er dette, et sirkus, sånn helt plutselig?"
"Kom nærmere! Min sønn homsen!"
Jeg bare: "Slapp av, vi har naboer. De har begynt å samle seg."
"Sånn vet du at du er homo. La meg spørre:
Vil du suge pikken hans?"
Jeg vet ikke hva det betyr. Jeg er ti. Jeg svarer ikke.
"Vil du suge pikken hans?" Og jeg bare…
For jeg vet ikke hva det er.
"Dra ned buksa hans, ta tak i pikken hans,
ta den munnen til den utvider seg."
"Hva? Utvider seg? Hva faen prater du om?"
Jeg er ti! Jeg har en liten knappekuk.
Liten knappekuk Liten, rar guttekuk
Den utvider seg? Hva faen prater du om?
"Vil du bli knullet bakfra, Peter? Av Leonardo DiCaprio?
Vil du se Leonardo bak deg, med kuken i rumpa di og den utvider seg?"
"Du må slutte med den utvidelsesgreia."
Jeg er ti, året er 2002.
Eneste utvidelsen jeg vet om, er at Houston Texans nå er i NFL.
Det er alt! Jeg vet ikke noe om kukutvidelse, mamma.
"Du blir knullet bakfra av Leonardo.
Han slår seg løs, og han moser trynet ditt ned i puta.
Du er der nede i 20 sekunder, og så ser du opp.
Leonardo står utenfor vinduet og vinker.
Du er forvirra, for du blir fortsatt pult bakfra.
Og så ser du bak deg, og det er Tobey Maguire!
Vil du det?"
"Jeg tror du trenger en lur, og at du vil det, din jævla psykopat."
Jeg sa bare: "Nei!"
Og hun sa: "Ikke homo."
Dette vil høres rart ut. Jeg liker ikke å gjøre Make-a-Wish-er.
Fordi det er triste greier, det er alt.
Ikke at jeg får mange tilbud.
Tro det eller ei, ikke mange ønsker å møte meg før de dør.
De ønsker vanligvis at jeg skal dø, faktisk. Helt motsatt.
Det fins en stiftelse for det.
Jeg liker ikke å gjøre det, for det gjør meg skikkelig trist.
Særlig når du er i et k-hull.
Du er rusa på ketamin. De sier: "Denne ungen er syk."
"Jeg vet det. Og jeg er ganske sikker på at jeg kan kurere ham.
Lytt til Alan Watts og sett på The Last Dragon."
Beklager.
Det er bare trist.
Stiftelsen ringte: "Vi har en til deg!"
"Det var en rar måte å gjøre det på." Vet ikke hva som er riktig, men…
Ikke: "Hei, vi fikk tak i en! Skikkelig sjuking! En skikkelig syk en.
Der har du oss."
"Han heter Kevin, han har kreft og skal dø.
"Det var leit å høre."
"Hans siste ønske er å få møte deg."
"Er det hjernekreft?"
Så jeg sa ja. "Vil du?" spurte de.
"Ja, jeg har kjørt inn i et hus, jeg kunne trengt god omtale."
Til mitt forsvar var det huset som var uaktsomt, greit? Det jævla…
Det tok de ikke med i artikkelen.
Så jeg er nervøs, for jeg er ingen god Make-a-Wish-kandidat.
Om det fantes et Make-a-Wish-dataspill, ville jeg ikke vært en figur du valgte.
"Pete Davidson!" Vet du?
Ikke meg. Men Johnny Depp er god på det.
Johnny Depp kommer inn kledd som Jack Sparrow.
"Hallo, barn."
Og barna ler og sykepleierne er våte.
Det er jævlig kult, alle er faen meg gjennomvåte.
Han er god.
Eller John Cena, bryteren. Fantastisk.
Han har gjort så mange. Velsigne ham.
Han kommer inn, har et mesterskapsbelte.
Er skikkelig bryter-aktig. "Hva skjer, gutt? Står til, kamerat?"
Ungen bare: "Å!"
"Vil du holde beltet mitt?"
Jeg ser på: "Jeg har ikke noe belte. Hva skal jeg gjøre? Jeg har ingenting."
Gi ham telefonen min, si: "Skroll til høyre"?
"Vil du se litt rumpe?"
"Ja, hun er kul. Hun er faktisk legen din." Uansett…
Jeg var nervøs, for jeg ville at guttungen skulle kose seg.
Le seg i hjel.
Eller, jeg mente ikke… Men helt klart et lett publikum.
Det er jo flott? Drept av favorittkjendisen din.
"Dette var supert." Pang!
Så jeg tenkte: "Hva er beltet mitt?"
Jeg vil få til dette.
Dette er viktig, jeg vil gjøre det bra.
"Ok, la oss tenke over det."
Ungen kommer til å dø, ikke sant?
Nei, jeg er ikke en drittsekk. Det er det Make-A-Wish er.
Det er alt.
Hvorfor ellers henge med en unge i tre timer?
Det er sært. Du ville vært pedofil, faktisk.
Ironisk nok, for en pedofil ville det vært deres Make-a-Wish.
Henge med en døende, svakelig en.
Ja, jeg gir faen. Jeg ble misbrukt, så jeg kan spøke med det.
Jeg driter i det, så der.
Jeg sier det ikke for å være kul.
Jeg gir ikke intervjuer. Jeg vil ikke bli sånn: "Faktisk så…
"Ungen kommer til å dø, jeg kan ikke gjøre noe."
Men jeg kunne fortelle ham alle hemmelighetene mine.
Jeg har mange hemmeligheter.
Jeg sladrer ikke, for jeg er av den gamle skolen.
Holder det for meg selv og håper Gud tar deg. Sånn er jeg.
Jeg har hemmeligheter,
ting jeg ikke kan si til venner eller terapeuten,
for jeg stoler ikke på dem.
Jeg tror en av dem jobber for Daily Mail.
"Jeg kan si det til ungen, for han bringer det ikke videre."
Det er sikkert. Veldig få ting i livet er sikre.
Det er ganske fint.
Så det gjorde jeg.
Jeg hang med ham i tre timer, plapret i vei.
Fortalte ham alt. "Denne fyren er kul, han er ikke det."
"Han her er med i Illuminati, han her må brennes for å klare å komme."
En av dem er meg, og jeg sier ikke hvem.
Vi koste oss skikkelig. Han var så glad, jeg var så glad.
En stor byrde ble løftet av meg. Jeg fortalte ham ting, lettet hjertet.
Det var vakkert. Han klemte meg. "Dette var gøy, Pete. Vi ses."
Jeg bare: "Tja, jeg vet ikke det, men…"
Jeg sa: "Hell og lykke, småen." Var ikke det kult?
Gi ham et "hell og lykke". Hvor ofte får du gjøre det?
Jeg husker at jeg kjørte hjem: "Hell og lykke. Så kult.
Er du Magnum, eller? Så fett."
Og jeg følte meg topp. Og så gikk det ei uke,
jeg besøkte nettsida til Make-A-Wish, og ungen var fortsatt i live.
Jeg begynte å bli litt nervøs.
Jeg vet ikke hvem han kjenner.
Så jeg ringte stiftelsen og forhørte meg. Sjekket at ingen mirakler var i gjære.
Jeg holdt min del av avtalen!
Jeg ble lovet et dødt barn.
Jeg er lei av at folk juger for meg!
Så jeg ringer de jævla løgnerne.
"Hei, dere føkkings jævla løgnere."
"Hvem er dette?" "Pete Davidson."
"Kevin fortalte at han storkoste seg sammen med deg."
"Ja, jeg koste meg også."
"Han sa at dere delte mye." "Faen, sa han det?"
Ti kniver i hjertet betyr visst ikke en dritt for Kevin.
"Hvordan går det med ham?" "Ikke bra, men det fins alltid håp."
Jeg spør: "Hvor mye håp, tror du?"
For hvis kreften ikke tar ham, gjør jeg det. Han vet for mye.
"Vi setter pris på at du bryr deg." "Jeg bryr meg veldig.
Gi meg beskjed når det skjer."
"Det skal vi." La på.
Uka etter var jeg skvetten.
Bare stirret på telefonen.
Og så, endelig. Ja.
De ringte, vet du, og ja.
Ønsket oppfylt.
Det er over, han dør. Sånn er det. Ingen lykkelig slutt.
Det er en lykkelig slutt, siden det endte som det skulle.
Jeg så på Chappelle-spesialer og la merke til…
Ja, han er best.
Jeg la merke til at når han gjør det bra og koser seg, gjør han sånn…
Det gjorde faktisk litt vondt.
Chappelle må ha tjukke bein.
"Skulle ønske jeg hadde noe sånt. Når jeg gjør det bra og kan…"
Hva enn det…
Når jeg gjør det bra, kan jeg kanskje gjøre sånn.
"Ønsket oppfylt."
Kanskje jeg kan ha pakkechips i lomma,
og etter et sluttpoeng kan jeg…
Det har vært et trist år.
Jeg mistet stalkeren min.
Jeg syns det er trist.
Evig eies kun det tapte.
Jeg husker da jeg møtte stalkeren min. Hun sto utenfor huset mitt.
Det er rart når du får en stalker, for du er splitta.
Første gang du får en stalker: "Gud, noe så skrudd og nifst."
Men en annen del av deg tenker: "Jeg gjør det visst bra."
Så ser du nærmere på stalkeren din og tenker: "Kanskje ikke så bra."
Jeg glemmer det aldri. Hun sto utenfor,
i ei T-skjorte med fjeset mitt på.
Det var ikke et smigrende bilde engang.
Det var forstørra og forvridd. Øynene mine var overalt.
Det var som et mareritt. Jeg ble fornærma.
Det var så ille. Jeg ville gå bort og si:
"Hvis du skal gjøre dette igjen…
Her er fem bilder av meg som jeg liker, ok?"
Så jeg kommer hjem, hun står der.
Hun er en stalker, så, du vet…
ikke fin.
Det er sånn man ser for seg en stalker. Ikke fin.
Var hun fin,
ville hun ikke vært en stalker, men kjæresten min.
Så… Ja. "Hvor høyt elsker du meg? Vi finner ut av det. Opp med deg."
Så jeg er ute.
Og jeg kommer hjem, og hun er der.
Og jeg har ikke noe våpen. Men det vet ikke hun.
Jeg så på Spesialavsnittet på den tida.
Når de nærmer seg gjerningsmannen,
viser de fram våpenet og legger det i jakka sånn
for å vise at de har et, men ikke for å skremme folk.
Jeg hadde ikke våpen. Men det vet ikke hun.
Så jeg lagde en fingerpistol og la den i lomma sånn.
Og begynte å gå mot henne.
Jeg ser på henne sånn.
Og hun smiler til meg.
Hun er litt… "Hvorfor smiler hun?"
Så skjønte jeg: "Å, hun tror jeg har stå." Ok. Ja.
Dette er hennes Make-A-Wish. Dette er…
Og så sa jeg: "Ikke en ståpikk, bare en fingerpistol."
Hvilket var verre. Jeg burde bare hatt stå, for å være ærlig.
For nå framstår jeg som en taper foran min egen stalker.
Nå vinner hun. Nå er det jeg som plager henne.
Så jeg sier: "Hva gjør du her?"
Jeg vet ikke hvor jeg skal se, for jeg er på T-skjorta hennes,
og jeg er overalt. Og hun…
Jeg er redd for å snakke med henne, så jeg er bare forvirra.
"Hva gjør du her?" Og hun bare: "Jeg elsker deg."
"Det er hyggelig, men du kan ikke være her."
"Hvorfor ikke?" spør hun. "Vet ikke, det har aldri gått så langt."
Vanligvis sier du: "Ha deg vekk!" Og folk…
Jeg ventet meg ikke motstand.
"Jeg vet ikke. Du kan bare ikke være her."
Hun: "Hvorfor ikke?"
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Jeg prøvde å finne noe å si, og så tenkte jeg over det.
Hun virket litt koko.
Du vet… Jeg er gal.
Så galninger kan… Vi vet.
Hun er definitivt litt koko.
Ta T-skjorta, for det første.
Skjønner?
Og hun stalker meg, skjønner? Det er…
Jeg fikk dårlig samvittighet.
En må være snill og forsiktig i en slik situasjon.
Så jeg sa…
Jeg kjørte barneskole på henne.
Jeg sa: "Hei, du kan ikke være her,
for det er her jeg bæsjer."
Da jeg hadde sagt det, tentes et lite lys i øynene hennes,
som om hun var en Hvem fra Hvemvik.
Hun sa: "Hva?" Jeg sa: "Ja, jeg bæsjer her."
Hun sa: "Æsj."
"Du vil nok ikke være her mens jeg gjør det."
Og hun sier: "Nei!"
Jeg ble litt opprørt. "Hvorfor? Om du bare var så heldig
å få være nærheten av bæsjen min."
Hun sa: "Hva?"
"Glem det. Ja, du burde ikke komme hit. Kanskje jeg bæsjer. Det er ekkelt.
Og jeg har Crohns, så det er en krigssone der inne."
Og hun sa: "Ok, beklager. Jeg kommer aldri tilbake."
Og så dro hun. Jeg trodde problemet var løst.
Nei, det var bare vårt første møte.
Det er en lang historie, så hold dere fast. Og jeg har Crohns.
Jeg fortalte folk at jeg hadde Crohns da jeg var 20, for det var ille,
og nå er det stort sett bra 90 % av tida.
Men jeg…
Det er rart. Jeg liker ikke å fortelle det,
for jeg har gode medisiner fordi livet går strykende,
så jeg klarer meg…
Men grunnen til at jeg trodde…
Det er en fæl ting å si, men jeg må si det,
for folk kommer bort til meg
og prøver å bonde med meg fordi vi har Crohns.
Og det er…
Ikke engang på do.
Jeg kan stå i kø i en butikk, og noen kommer bort til meg
og sier: "Hei!
Me too."
Og jeg bare: "Hva?" Og de bare: "Ja.
Jeg har også bæsjerumpe.
Jeg heter Phil." Og jeg… Faen heller.
Jeg har ikke hjerte til å si: "Jeg har ikke samme Chrons som deg."
Jeg er en slags Magic Johnson for Chrons.
Ok, så…
Jeg drar utenbys.
Mamma og hennes 79 år gamle venn Terry
passer huset mitt.
Terry er ei dame.
Mamma ba meg si at Terry er ei dame etter et show en gang.
"Terry er også et mannsnavn, og vi er glad i Terry,
og hvis dette kommer ut, vil folk…
Vi vil ikke at folk skal tro hun er mann, så du må si at hun er ei dame.
Jeg sa: "Hør her, mamma.
Ingen bryr seg det dugg
om deg eller Terry."
Så mamma og hennes 79 år gamle kvinnelige venn Terry
passer… Ja, nå vil vitsen funke!
De passer huset mitt. Mamma enser ikke realitetene.
Hun er veldig smart, men hun…
Hun er en sånn mor som alltid sier: "Er det sant? Nei."
Hun tror ikke på noe. Jeg sa: "Noen vet hvor vi bor.
Noen kan komme og skade deg."
Og hun sa: "Nei da. De er ute etter deg.
De kommer ikke til å gjøre meg noe."
"Det er sant, men kan du høre på meg? Dette er skremmende."
Jeg sa: "Jeg har en stalker,
og du må bare være obs i tilfelle hun kommer innom."
Hun sa: "Greit. Hvordan ser hun ut?"
"Du vet det når du ser henne. Stol på meg. Umiskjennelig."
Så jeg drar utenbys.
Ok, stalkeren kommer tilbake og ringer på.
Mamma åpner: "Hei, hvem er du?"
Det er sånn mamma høres ut.
Som en Hubie Halloween-figur av Adam Sandler.
"Står til?"
Så karer, tenk på det mens dere gyver løs.
Hun sier sikkert ting som: "Å, takk skal du ha!"
Hun har vært ute av gamet så lenge at hun ikke kan dirty… "Takk, sir!"
Så mamma sier: "Hei, hvem er du?"
Stalkeren: "En venn av Pete."
Mamma, så klart, sier: "Vel, stig på."
Stalkeren ser på Grey's Anatomy sammen med mamma og Terry i tre timer.
Det går tre timer før mamma tenker: "Kanskje jeg burde ringe Peter.
Høre om han kommer for å henge med vennen."
Hun ringer meg: "Hvor er du?"
"London", svarer jeg.
Hun sier: "Å! Vel, vennen din er her."
Jeg sier: "Er hun fin?"
Og mamma bare…
"Dere er under angrep!
Løp for livet, for faen!"
"Viktig. Gå ut i garasjen og ring politiet.
Men lat som ingenting."
Jeg håper ikke dere må oppleve noe sånt,
men jeg fikk høre mora mi spille på telefonen.
Helt uvurderlig.
Hun sier støtt: "Ta meg med i greiene dine."
Jeg sa: "Greit. Kom deg ut i garasjen."
Klarer du det, skal du få komme på audition eller noe.
Hun går ut i garasjen. "Ring kameraten min."
Noen andre som har dette? Noen du har kjent i over ti år.
Dere ruser dere sammen hver dag, og så ser du ham ikke på tre måneder.
Neste gang du ser ham, er han snut.
Og du sier: "Tasty?" Og han svarer: "Betjent Tasty, takk."
Skjønner?
Må endre navnet ditt til betjent Tasty i kontaktlista mi.
Så Tasty drar bort dit.
Jeg er nå på høyttaler med Tasty, mamma og stalkeren.
Kvinnelige Terry stakk, ok?
Tasty sier: "Vi har henne. Hva vil du jeg skal gjøre?"
"Det er du som er snut." "Jeg har henne i håndjern."
Jeg sier: "Veldig bra. Det er bra."
Han sier: "Hun holder en gave."
Jeg sier: "Ja vel. Du får åpne den."
"Hva?" "Åpne den."
"Hvorfor det?" "Det er en gave."
Hva mener du?
Hun er en stalker. Hun kjenner meg nok ganske godt.
Sikkert en bra gave.
Jeg får mange bedritne gaver.
Han sier: "Det kan være ei bombe!" "Hun kan da ikke lage bomber.
Hun kan ikke lage ei T-skjorte engang. Tror du klarer å lage ei bombe?”
Han sier: "Greit."
Jeg er på høyttaler. Jeg hører…
Og så kameraten min…
"Nei!
Du!
Dette er urovekkende!"
Det er et veldig stort ord for Tasty.
Han har aldri brukt de tre stavelsene før.
"Hva er det?"
"Tjue par tilgrisede truser."
Faen ta deg! Ingen har gjort noe sånt for deg.
Ikke snakk sånn om jenta mi. Bare jeg får gjøre det.
Du kan bare drømme om at jenta di gir deg 20 bæsjetruser.
Ja. Det er omtenksomt.
Jeg ringte dama mi: "Du bør skjerpe deg! Du har ikke møtt kvinnelige Terry engang."
Tjue par? Ja, det er ekkelt, men omtenksomt.
Ett par er ekkelt.
Ett par er et drap. Et "faen ta deg".
"Her er dritten min." Skjønner?
Tjue par er en forbrytelse begått i affekt.
Ja, galskap, men kjærlighet er jo galskap.
Jeg har Crohns. Kanskje hun prøvde å kommunisere
gjennom en merkelig avføringsgreie.
Jeg vet ikke. Hun er skrullete.
Tjue par? Det er omtenksomt.
Det tar tid.
Tjue bæsjetruser lar seg ikke gjøre på én dag.
Selv om du hadde hatt diaré, ville den ellevte vært litt for lett.
Jeg liker å tro at det var én dag av gangen. Hver kveld.
Jeg liker å tenke på det sånn. Jeg liker å se det for meg.
Hun kommer hjem etter en lang dag med inntak av drittmat foran datamaskinen.
Hun løper opp trappa.
Hun begynner å kle av seg.
Foran Petes vegg.
En haug med plakater av meg, men hun kan ikke lage plakater, så jeg er…
overalt.
Setter på ei sexy låt. Sexy for henne. "Mambo No. 5" eller noe sånt.
Hun starter seansen, tenner et lys,
blåser det ut med en fis. Kommer i stemning.
Hun ser opp på meg.
Jeg ser på henne et sted.
Og hun planter føttene.
Hun gnir det inn, knar det skikkelig…
Og så tar hun en Kobe. Rett oppi en liten eske til meg.
Hun bare…
"Nitten igjen, bæsjeoverraskelse til Petey!"
Det er min fantasi, og jeg runker til den om jeg vil!
Tasty sier: "Hva gjør jeg?"
"Bli kvitt henne! Og behold en av de trusene."
Nå må jeg ordne besøksforbud, så det betyr at jeg må i retten.
Si til en gjeng embetsmenn at jeg er redd for denne dama.
Jeg er på tinghuset, skal til å gå inn, og Tasty kommer tilbake.
"Jeg snakket med kjæresten din."
"Faen ta deg!"
"Hva sa hun?"
"Hun kan ikke komme i dag.
Hun tar det på iPaden."
"Hva faen? Hva mener du med at hun ikke kommer?"
Hun er en stalker, jobben hennes er å møte opp.
Prøver hun å tukle med huet mitt?
For det virker.
Jeg blir litt lei meg.
For den bæsjeoverraskelsen var omtenksom.
Selv om det var ekkelt.
Så jeg hadde gledet meg litt til å se henne.
Jeg prøvde ikke å se deilig ut, men jeg valgte et antrekk.
Visst faen!
Et antrekk som signaliserte: "Hei. Ikke gi opp." Skjønner?
"Enkelte ting er verdt å kjempe for."
Besøksforbud, sa du?
"Hva skjedde, Tasty?" sier jeg. "Hva skjedde med jenta mi?"
"Hun ble ansett som uskikket til å møte i retten."
Ansett som uskikket til å møte i retten.
Det betyr at en gjeng medisinske fagfolk og lovens voktere så henne
og tenkte: "Nei."
Jeg ble umiddelbart fornærma.
Det er ganske sykt, og pinlig for meg, syns dere ikke?
"Ansett som uskikket"?
Forstår dere hvor sykt det er?
La meg sette det i perspektiv. Jeffrey Dahmer…
ble ansett som skikket
til å møte i retten.
En fyr som drepte og spiste homofile.
Ett kvinnfolk liker meg, av sted til galehuset!
Kødder du? Det er latterlig.
Å drepe og spise homser og bæsjebukser er ikke det samme.
For første gang tenkte jeg: "Jeg må stemme!
Systemet er korrupt."
Tasty sier: "Det er én ting til. Hun sa at dere har hatt kontakt."
Jeg sier: "Jeg sverger…"
"Telepatisk", sier han. Jeg bare…
Trodde de hadde funnet den uregistrerte mobilen.
Han sier: "Telepatisk.
Hun sa at du ba henne komme med tankene dine."
Jeg sier: "Det er sykt."
Og så dro han, og jeg var alene, litt lei meg, i det kule antrekket mitt.
Det var et sannhetens øyeblikk, og jeg…
"Hallo.
Jeg savner deg.
Du skulle ikke fortelle noen at vi kunne gjøre dette.
Du skulle også drepe Terry og mora mi, så vi fikk huset.
Jeg har trusene dine i lomma.
I lynlåsposer for å bevare stanken."
Så jeg går til sak og vinner. Og det er jo hyggelig.
Jeg vinner aldri.
Dommeren sier: "Hun oppfyller kravene til fengsling."
"Hva?" sier jeg. "Vil du ha henne i fengsel?"
"Nei, jeg vil bare ha henne vekk fra plenen."
Som i Gran Torino. "Ha deg vekk fra plenen min!"
Men ingen stor sak. Bare besøksforbud, vet du?
Men gi henne adgang til galleriet, så hun kan betale.
Komme på showene mine.
"Vil du ikke ha henne fengslet? Det er edelt av deg."
"Takk, sir."
Så sier han: "Da går vi for plan B."
Og han slår med klubba og alle…
Jeg sa: "Vent nå litt. Hva er plan B?"
"Det er ingenting. Vi dømmer henne til seks måneders psykisk helsevern."
"Hva? Det er ikke trygt.
Det er akkurat der jeg kan støte på henne."
Kan like gjerne dømme henne til spillearkader.
Psykiatrien er som Cheers for meg. Der alle vet hva jeg heter.
Det gikk en måned, besøksforbudet ble innvilget.
Det sank ikke inn før jeg dro hjem og det ikke var noen der.
Og jeg bare: "Å."
Jeg mimret sammen med mamma. "Husker du hvordan hun sto der ute?
Husker du?
Husker du den jula da hun sendte julekaker
og vi fikk kvinnelige Terry til å prøvesmake…
for å sjekke at de var ok?"
Så jeg begynte å savne henne litt.
Så av og til måtte jeg bare: "Hallo? Hvor er du?"
Og hun mottok ikke signalene mine.
Så jeg opprettet en falsk Insta og begynte å stalke henne litt.
Jeg fant henne.
Hun har det bra.
Det var nok best sånn.
Og jeg skrollet.
Hun er en stalker. Du slutter ikke å stalke sånn uten videre.
Du velger noen andre, antar jeg.
Jeg sjekket Instaen hennes
og fant ut at hun er Jack Harlow-fan nå.
Og jeg liker Jack, men det gjorde vondt.
Det er et føkkings spark i balla.
"Hvis du blir Matt Rife-fan, tar jeg livet av meg." Jeg sverger.
Så jeg kikket på Instaen og fant en video av henne utenfor et Jack Harlow-show. Ok?
Og Jack Harlow kommer ut, og hun…
Jeg zoomer inn og ser at hun har T-skjorte med Jack Harlow på.
Hun måtte ha lært seg det, for han så bra ut på bildet.
Og jeg bare…
"Hun bare øvde seg på meg."
Hun roper: "Jeg elsker deg, Jack!"
Jeg bare…
Enda verre, Jack sier: "Elsker deg òg." Sier navnet hennes.
Jeg bare…
"Det betød nok mye for henne."
Jeg kalte henne "greia".
Jeg hadde ingen anelse.
Jeg blir dårlig av å se på dette.
Jack skal til å sette seg i bilen. Hun sier: "Vent, jeg har en gave til deg."
Jeg bare: "Herregud."
Jeg har… Dere, det føltes som om jeg ville få se kjæresten min
bli pult av bestevennen min. Jeg bare: "Nei!"
Hun leter i sekken.
Armen går dypere og dypere. "Nei, herregud. Hva er det?"
Og så tar hun fram en konvolutt.
Gir den til Jack: "Den er til deg."
Han sier: "Takk." Legger den i jakka, kjører av gårde,
videoen er slutt, jeg logger av.
Jeg smiler for meg selv.
Bare en konvolutt, hæ?
Du får ikke plass til tjue par bæsjetruser i en konvolutt!
Et par dementier…
Hun sendte meg ikke tjue truser.
Hun sendte meg to, men det luktet som tjue, ok?
Hun ble heller ikke Jack Harlow-fan.
Jeg fant på det for moro skyld.
Tre, og dette er det viktigste, jeg knullet henne fra sans og samling.
Bare tuller. Jeg ga henne oralsex, bare.
Jeg fikk hetta fordi adressen min ble offentliggjort.
Så jeg flyttet ut i skogen.
Det er fantastisk. Jeg hadde lett etter et hus lenge,
og megleren min likte meg ikke, fordi…
I starten var hun gira. "Du er min første, du vet…"
Jeg bare: "Ok."
Men hun ble sur fordi jeg så på… Dette er ikke tull. Jeg så på 200 hus.
Jeg ville ha alle. Jeg spilte luremus… "Det er dette huset jeg vil ha."
Og så… For jeg ble begeistra. Hun hatet meg fordi det tok så lang tid.
Jeg ble begeistra for hvert eneste hus, for jeg vokste opp i leilighet.
Så alle hus var sinnssyke i mine øyne.
"Herregud, en hage. Hva faen?"
"Et basseng over bakken. Hvordan fikk de det ut av bakken?"
"Dette må være et Frank Lloyd Wright-hus."
Jeg ble berusa av ord jeg aldri hadde hørt før.
Hun sa: "Dette kan bli entréen." Jeg sa: "Ja, for faen, det kan det."
"Entré." Du vet.
Så var det et hus jeg bare… "Dette huset vil jeg ha."
Jeg visste at jeg ville ha det.
Var der med gutta og henne,
og hun var helt utslitt, for hun trodde ikke
at jeg kom til å velge et. Men jeg sa: "Jeg elsker dette huset."
Det eneste jeg ikke hadde sett ennå, var master-soverommet.
Som nå kalles "hovedsoverom".
På den tida visste jeg ikke at det heter hovedsoverom.
Trodde det het "master".
Jeg visste heller ikke at det het det på grunn av slaveriet.
Jeg trodde det het master-soverom fordi, vanligvis,
når du kjøper bolig, blir du selvsagt herren i huset.
Folk kommer innom: "Fint hus." "Ja, jeg er en føkkings herre."
Jeg tenker ikke på slaveri når jeg befinner meg i hus. Det er alt.
Jeg spør ikke: "Hvor er slaverommet?"
Jeg sier ikke: "Vis meg slaverommet!"
Så jeg elsker dette huset. Jeg tror jeg tar det.
Jeg bestemmer meg for å gjøre et nummer for megleren min.
Få henne til å le.
Det står en stumtjener i stua.
Jeg tar tak i den og sier:
"Vis meg master-soverommet!"
Jeg vet det.
Megleren min, som var svart, forresten…
…er målløs.
Det ser ut som om hun prøver å si noe, antakelig be meg stoppe.
Men jeg er i gang.
Så hver gang hun prøver å…
roper jeg: "Ikke avbryt herren!
Vis meg master-soverommet min!
Det største rommet av dem alle, for jeg er kongen."
Gutta ligger på gulvet og dør av latter, for de er rasister. Så de koser seg.
Endelig griper hun tak i stumtjeneren
og roper: "Slutt!"
"Du må slutte. Jeg prøver å si at det heter hovedsoverom.
Det heter ikke 'master'. På grunn av slaveriet.
Det er en stor sak nå."
Jeg bare: "Å."
Gutta kommer seg sakte opp.
Sånn…
Du vet.
Og så ga hun meg stumtjeneren.
Og det var tyst og kleint.
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre, men tenkte:
"Om jeg har lært noe etter nesten 15 år med standup,
så er det at du fullfører."
Nummeret. Ja.
Særlig hvis det ikke funker.
Så det gjorde jeg.
"Du lot meg ikke snakke ferdig!
Vi er alle herrer i eget rom. Det er en talemåte.
Å bli kvitt slaveriet ville vært mitt første dekret.
Etter nærmere vurdering, tar jeg dette huset!
Hvis du signerer denne taushetsavtalen.
Kanskje i hovedentréen."
Så jeg bor i skogen.
Mamma opprettet en falsk Twitter-konto
for å forsvare meg mot troll.
Alltid "å" når det ikke er mora di.
Har dere merket det? Når det mora til en annen: "Å."
Når det er mora di: "Faen ta deg!"
Så hun opprettet en falsk Twitter-konto for å forsvare meg for et par år siden.
Brukernavnet var JoeSmith1355.
Smart. Det er ikke navnet hennes.
Men hun vet ikke hvordan Twitter funker.
Så brukernavnet kan ha vært JoeSmith1355,
men profilnavnet var Amy Davidson.
Ikke nok med det. Profilbildet? Også Amy Davidson.
Jeg leser hat-tweeter en kveld mens jeg runker for å bli sterkere.
Jeg skrollet og la merke til en konto som forsvarte meg i øst og vest.
Før, når du brukte Twitter på Safari,
så du ikke profilnavnet eller bildet, bare brukernavnet.
Jeg leser tweetene, og folk er skikkelig slemme.
Men JoeSmith1355 forsvarer meg.
Jeg leste alle disse hyggelige tweetene om meg. JoeSmith1355.
Så mange at jeg: "Det er derfor jeg gjør dette.
Takk, JoeSmith1355."
Jeg leste disse tweetene, og så var det én som var for spesifikk.
Jeg sa det høyt: "Dette er mora mi."
Hvilket er rart å si midt i en runk.
Og så måtte gjøre seg ferdig? "Etter dette skal jeg ringe henne."
Jeg skjønte det med en gang.
Hat-tweeten lød: "Pete Davidson er homse."
JoeSmith1355 skriver:
"Faktisk ikke.
Han kan ha trodd han var homo som barn
på grunn av Leonardo DiCaprio.
Ta deg en lur, hater."
Jeg ringer mamma.
Jeg sier: "Joe Smith…
1355?"
"Hva var det som avslørte meg?"
"Profilnavnet og profilbildet er deg."
Og hun sier: "Å! Terry!"
Hvilket betyr at mamma opprettet en Twitter-konto
sammen med sin 79 år gamle kvinnelige venn Terry,
og det var Terry som bestemte.
Tusen takk, dere. Det har vært moro.
Ha en fin kveld!
Tekst: Sissel Drag