Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Je rok 1999 a startuje první vysílání rádia Impuls.
Vysíláme pětadvacet let. Rádio Impuls, radost ze života.
Ahoj!
Vítám vás zase u svého pořadu „S Monikou v kuchyni,
dáme tomu tvar aneb už nikdy žádný polotovar“.
Dneska si upečeme rybu.
Jmenuje se zubatice.
Budeme k tomu potřebovat pak choi,
limetky,
mini cuketky, romanescu a bylinky.
Hotovo! Takhle tedy vypadá limetkové kari se zubaticí.
- Wow, bude bašta! - To je absolutně nezaměnitelné.
- Ukaž! - Doprčic!
Stane se.
Co to bylo za dobrotu?
Fuj! Jestli to sníš, tak jsi prase.
Čau, rodino!
Tak jsem mluvil se Zemánkem a jede letos s celou rodinou k moři.
Čau, Moni.
- Jak bylo ve škole, Dianko? - Dobrý.
Mluvil jsem s tvým třídním, na obědě,
a říkal, že bysme měli procvičovat dělení se zbytkem.
Jaký „i“ se píše ve větě nabýt dědictví?
No přece...
tvrdý.
Tak proč jsi to tam nenapsal? Ve sborovně nic neutajíš.
- Jé, jsem se přilepil k něčemu. - Ježíši.
Ty jsi vařila?
To voní hezky.
Je to moc dobrý.
- Máme ještě? - Právě že nemáme.
No, tady jsme byli v Bulharsku.
Tohle. Itoška.
No, a Balt. Tam byla strašně studená voda.
A tady se nám udělalo místečko.
To by mě zajímalo, jakou magnetku letos přidáme.
Ví někdo?
A já to ale vím.
Řekněte mi, co byste chtěli na dovolené zažít,
a já vám řeknu, jestli se vám to splní.
Asi bych chtěla jet zase na tom tobogánu Black Mamba.
- Tys jí dovolila jít na černou mambu? - Co? Na černou mambu?
Tam přece děti pod dvanáct roků nemůžou. Že jo, Didi?
- Já jsem si to asi s něčím spletla. - Aha.
To je jedno. Hele.
Obrovskej bazén s tobogánem, vedle je hřiště na minigolf.
Já bych tam mohla natočit speciální jadranskej díl.
- Je tam kuchyňka? - Na co kuchyňka?
Jsou tam čtyři restaurace. Můžeš si dát, co budeš chtít.
Bez kuchyňky to nenatočím. Budu chodit na trhy.
Pro čerstvý ryby, kalamáry, chobotnice, krevety. Budu vařit.
Ale ty nemusíš vařit, jedeš tam odpočívat.
Budeš chodit na jógu, plavání, šnorchlování, potápění.
Děti budou mít animační program. Zařídil jsem dvoupokoják.
K čemu nám je dvoupokoják?
Honzíku, já tě znám.
- Slibuješ, a dopadne to jako vždycky. - Ale...
Mě pošleš na jógu, děti budou na animačním programu
a vy budete se Zemánkem u bazénu pít pivo.
Ale ne. Jak tě to napadlo?
Jasně že ne. U bazénu ne.
Já se bojím, že to tam bude samý Ožujsko.
- Hlavně že to bude studený. - Nejlepší by bylo vzít si vlastní.
No jo, ale to nemůžeš vzít do letadla, že jo.
Zas má novou.
Furt někde lítá. Je opálenej jak topinka.
- Čau. - Hezká kára.
Hrej.
Vyhrál jsem, paráda.
- Moje koule je blíž. - Možná tak k zemi.
- Ale moje je blíž. - Moje je blíž.
Gábino!
Provázek!
To víš, že jo.
- Co to tam dělaj? - Tys to posunul?
- Přeměřujou koule. - Tys to, vole, posunul.
- To ještě mělo setrvačnost. - To jsi pekla?
- Jo, ještě je krabice v ledničce. - Jsem viděla to tvoje nový video.
- Fakt? - Stejně tě obdivuju za tu trpělivost.
Ježišmarjá.
Já už vůbec nevařím.
Jako vůbec?
Tolik práce, a co je z toho?
Tak, já budu počítat do desíti a vy budete zdrhat.
Jedna,
dva,
tři, deset!
- Headshot! - Hej, to neplatí!
Juniore, neběhej, uřítíš se.
Oni prostě nehrajou férově.
Juniore, už je jídlo. Odložte ty pistolky a pojďte jíst.
- Doubleshot killer. Jsi mrtvej! - To neplatí, už nehrajem.
- Platí. - Neplatí.
Game over, vole.
- Tati, já jsem vyhrál. - No tak jistě.
Já jsem taky vyhrál, viď? Zemánkovi vždycky vyhrajou.
Já jsem málem zapomněl. Pozor,
tak tohle, přátelé, je nejpálivější chilli na světě.
Je asi tisíckrát pálivější než jalapeños.
Já jsem dal do jídla dvě kapky a to vůbec nemůžeš mluvit.
Takže maximálně jedna kapka. Ty si dáš, že jo?
- Počkej, já... - Tak.
- No tak dík. - Prosím.
- Tati, já chci aspoň půl kapky. - Ne. Ty seš na to ještě malej.
No, právě. Já už si to radši nedávám.
- Jdeme, pojď. - Mami, já chci dětský šampaňský.
- Už jsi všechno vypil. - Já ti dám půl kapky.
Dej si colu a dort.
Já jsem šťastnej, že jsou ty naše dovolený
takový poklidný, pohodový, prostě relax.
Já teda, když jsem byla malá,
tak dovolená byla jedno velký dobrodružství.
Protože tvůj táta je blázen. Tomu je přes sedmdesát,
pořád někde leze po horách, skáče s padákem, potápí se.
- Toho by s náma u bazénu trefilo. - To by nedal.
To jo.
Protože táta umí žít.
To pálí.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Dobrý den.
Sešli jsme se zde ve věci zesnulého Václava Procházky.
Váš otec po sobě nezanechal závěť, přistoupíme tedy k dědění podle zákona.
Pokojová rostlina, jeden kus.
Sada léků
a doklady od vozidla.
Tady mi to prosím podepište.
- Na shledanou. - Na shledanou.
Tu květinu?
Haló!
Dobrý den!
Je tu někdo?
Co je? Co se děje? Já mám práci.
Já bych tady měla mít auto.
Jaký auto? Tady je aut.
A jak vypadá?
To já právě vůbec nevím.
No to je výborný. A jak to mám vědět já?
To je pozůstalost po tátovi, Václav Procházka.
Venca je kaput?
Venca Prochajda?
- Tvůj táta, jo? - Hm.
- Takže ty jsi Monika. - Hm.
- Já jsem Honza. - Ukaž, dej mi to.
No jo, holka, jsi to ty.
Když jsem tě viděl naposled, tak ses mi tu pokadila.
No jo, ale vyrostla z tebe pěkná baba.
No, máš u mě schovanýho pořádnýho krasavce.
Tak, to je on.
- Tenhle, jo? - Ale ne tenhle. Tenhle!
Tohle?
No.
Brouček.
Táta nás Broučkem bral na výlety.
- Jednou jsme dokonce vyrazili k moři. - K moři? S tímhle?
Tohle dojede k moři perfektně ještě dneska.
- Fakt? - No jistě.
No tak vyrazíme.
Neblázni, vždyť tohle se nehne z místa.
Kamaráde, tenhle auťák má motor ze spitfiru, rozumíš.
Spojenci s tím vyhráli válku a teď s tím jezdí celá Afrika.
Afrika možná. Ale tohle ani nenastartuje.
Že to nenastartuje? Tak se dívej, kamaráde.
Vidíš? Co jsem říkal? S tímhle můžete dojet k moři raz dva.
Trochu chčije chladič, ale ten nějak zalepíme,
vyměníme rozvody, no, a ještě pár věcí.
Pár věcí, pár věcí.
Honzíku, víš, jak to bude romantický?
Můžeme spát někde u moře, na pláži. A nám tady budu vařit.
- Co náš hotel? All inclusive. - Tohle bude náš hotel.
All exklusive.
Víš, jak je nebezpečný jezdit s tak starým autem? Nemá to airbagy.
A jak s tím budu parkovat? To nemá parkovací senzory.
Jediný, co to má, je plíseň. Té je tady dost.
Hele, přidej plyn.
Co tam čumíš? Hergot, pojď, přidej plyn!
Já tě nevidím, hergot. Přidej plyn! No, dělej!
Pořádně! A teď zmáčkni spojku.
Víš, co to je spojka? Jo.
No, dobrý, tak už to můžeš vypnout.
Tak když mi trochu helfneš, bude jako novej.
- Helfneš? - Tys vybral místo, kam pojedem.
A já, jak se tam dostanem. To je fér, ne?
Odbrzdíme ho a šoupnem do dílny.
- Šoupnem? - Jo.
Ty seš tak hodnej, že Broučka opravíš.
- Běžím pro Didi do školy, jo? - Jo.
Tak čau.
Čau.
Ještě kousek, no.
Dobrý. Dobrý.
Zavři vrata.
Jde ti to?
Tak na, tady to umej.
Uhni.
- Seš tam? - Jo.
Tak dobrý. Pozor.
Když už tu stojíš, tak to dopumpuj.
- Kde jsou ty šrouby? - Nevím.
To stačí, dobrý. Pojď sem.
- Co s tou kytkou? - Já nevím, tu si nech.
- Bude z něho pořádnej kočkolap. - Jo.
Hlavně musíš mít náhradní díly. A ty já mám.
Tak to mám štěstí.
No, ty máš štěstí, že máš takovou skvělou babu.
Ta to s tebou umí, co?
- Tak tohle je Brouček. - Jé, ten je krásnej.
Takhle si ho pamatuju.
Wow.
Super.
Wow.
- Tati, můžu spát nahoře? - Klidně.
Ty kráso, tady je místa!
Mami, takže si můžeme vzít, co budeme chtít?
Jo, letos si můžeme vzít všechno, co budeme chtít.
Pojď mi s tím pomoct!
Na co potřebuješ gril? Budeš dělat sele?
- Ještě budeš rád, až ti udělám sele. - Ne. Dianko, Luďa zůstane doma.
- Ale Luďa chce jet taky! - Nepojede.
Ale mamka si bere celou kuchyň.
Tak prostě tady každej z nás bude muset něco nechat.
Tak začni u sebe a vykliď lednici, potřebuju tam dát tibetskou houbu.
- Chceme si dát každý ráno čerstvej kefír. - To ne, já si chci dát každý ráno pivo.
Víš, co to je, pít to jejich Ožujsko? Tohle je jediná výhoda.
- Nedělej z toho hračkářství! - A ty z toho nedělej pivovar.
Přesně.
- Tak pojedem už? - To sis jako nemohl dojít doma?
Ty kráso! Tak to seš fakt dobrodruh.
Víš, co se říká.
Fordem tam, vlakem zpátky. Víš, jak to je daleko?
Myslíš, že tam ten archiv dojede? Má to klimu?
To nevím. Ale má to ledničku. Tak jsem ji vybavil.
- Seš na mléčný dietě? - To si fakt dělá srandu. Proč to vyndala?
Jestli ty pivka nepřivezeš, tak seš pro mě mrtvej muž.
Jsem si říkal, brát tohle do letadla, to by stálo strašný prachy.
Tak, prosím.
Vždyť jsi říkal, že to jsou dva skejty na vodu.
Vždyť jo.
Chytej!
Zdar! Na riviéře.
To jsme rovnou mohli vzít Luďu.
No to ne, na tomhle může aspoň Junior s Petrem jezdit.
- Petře. - Tak jo.
Vypnul jsem boiler, zapnul jsem alarm.
- Zamklas? - Tys zamykal.
- Jo, já jsem zamykal. - Máš doklady?
Ne, tys je brala.
- Jo! Mám. - Jo.
- Tak jedem! - Tak jedem.
Jedem!
- Jedem! - Jo!
- Hele. - Tak to jsem neviděl léta.
Co to je?
To je, jak si teď pouštíš z mp3, že jo...
Tati, to není mp3.
- To je mobil. - No dobře, tak já jsem měl mp3.
Mám rád na louce kvítí,
mám rád, když slunce svítí,
prostě já mám rád léto s tebou.
...připadá mi ten náš svět plnej řečí,
a čím víc, tím líp se mám.
Za jak dlouho tam budem?
No, ještě to chvilku potrvá.
- Tati, co je tady to? - Ten malej?
- Hm. - To jako že máme dost paliva.
Mami, tady je hrozný horko.
Moni, asi to zavři, tady je hroznej hluk.
To zkusím nějak poštelovat. Počkej, tady jsou možná...
Honzíku, nech toho a řiď! Já si to nějak i pamatuju.
Tady to bylo... Jo, teď to fouká.
- Ale teplý. - Ne mami, to musíš takhle.
Ty jdi dozadu, šup! Já to udělám.
- Tati, tys to urval? - Urval, urval.
- Teď mi přijde, že už to fouká míň. - To ti jenom přijde.
Člověk si za chviličku na to teplo zvykne,
protože to tělo má takovou úžasnou vlastnost
takzvané termoregulace.
- Tati, prosím. - Nikdo tě neposlouchá.
- Je v tom čaj, nebo voda? - Voda.
Dobře.
- Já se na to fakt ale! - Tady je hic!
Ty jo, ty seš žíravina, brácha. To není možný!
Já to potřeboval zachránit před tím horkem.
Co by sis dal, až tam přijedeme?
Bych chtěla udělat velkou večeři pro všechny.
Moni, já nevím, promiň, nemám na jídlo ani pomyšlení.
Třeba čevabčiči bych mohla, to je z Balkánu.
Ale nezapomeň, že Zemánková nejí maso.
Tak dobře, tak... No prosím!
Tady je fakt vedro jak v prdeli mrtvý opice!
Pardon.
- Co tam máš? - Co to je?
- Ukaž! - Co to máte?
„Můžeš kreslit, můžeš psát, ale listy netrhat.“
To je dobrý.
Táta sem zapisoval všechny výlety, který jsme s Broučkem podnikli.
- Hele. - To jsi ty, mami?
- Já chci jet stejně jako děda. - No to ne, to se jezdilo přes Maďarsko.
- Já chci jet přes Maďarsko! - Jo, prosím.
To by trvalo sto let.
Přes Maďarsko nepojedem, Honzíku, ale nemůžem z tý dálnice sjet?
- Prosím. - Vždyť je to úplně...
Furt nás někdo předjíždí, ani okýnko si nemůžem stáhnout.
Podle navigace je to po dálnici nejrychlejší.
To jo, ale jakým autem? Navíc na kilometry je to kratší, koukej.
Tati.
Prosím. Tati.
Mami, to pojedeme celou noc?
No, uvidíme, můžem si někde odpočinout.
Ale nemusíme, já jsem v pohodě. To dám na jeden zátah.
A až se ráno probudíte, uvidíte pinie. To znamená, že jste u moře.
A co jsou to pinie?
Pinus pinea, zvaná též pinie, česky borovice.
- Tady to je lepší, ne? - No výrazně.
No.
To ne!
Co se děje?
Dobrý den.
Co se děje?
Je tam zaseklej kamion dole, na mostě. Je to tak na dvě hoďky.
- Cože? - Budete to muset objet.
Tady se otočíš, zpátky a za lesem první doleva.
Pardon?
Ty, Honzi, nepřejeli my jsme tu odbočku?
- Žádná nebyla. - Myslím, že právě byla a žes nekoukal.
Ale nekoukal. Když řídím, tak koukám, ne?
- Děti, byla nějaká odbočka? - Ne.
- Tati, tam je odbočka. Tady. - No vidíš, tady je odbočka.
Tak jo, to bude asi ono.
To je nějaká polňačka.
Polňačka. Polňačka je v poli, tohle je lesní cesta.
Já chtěl jet po dálnici. Vy jste se chtěli kochat,
tak máte tady krásnou lesní cestu.
- Proč nejedem? - Já jedu.
Tak jeď.
Ono to nejede.
- Co? - Klid, jo?
Hlavně klid.
Tak se koukni do motoru.
Dobře.
Hm?
- Podáš mi nářadí nějaký? - Hm.
A jaký?
Nevím, Moni. Kladivo třeba?
- No tak zavolej Vildovi. - A co mu asi řeknu?
Že to je rozbitý.
Si dejte videohovor.
- Kam jdete? - Prozkoumat to tady.
Tak ne moc daleko!
Myslíš, že to opraví?
Já nevím. Říkal, že opraví tu sekačku na chalupě,
ale ta je pořád rozebraná v kůlně.
Budu muset najít nějaký servis nebo já nevím.
Co blázníš? To ať tě ani nenapadne.
Na to nemá nikdo díly. Hele, ukaž mi rozdělovač.
- Rozdělovač! Tohle je chladič. - Co já vím, co to je.
No to je divný, u mě na dílně to bylo všecko v richtiku.
Máš vodu v chladiči?
Ale neotvírej to, jinak se opaříš, jo? Musíš počkat, až to vychladne.
No, tak díky za radu. A co mám dělat?
Diano, pojď sem!
Mami! Mami!
- Didi? - Mami!
Honzíku, tyhle auta měly problémy s budíky.
Blbly jim rafičky. Ale to ví každej. Tankovals?
- Ne. - Aha. Tak to je ono.
Ale prosím tě bacha, tyhle motory nemají podávací čerpadlo.
Musíš to natáhnout pěkně postaru hadičkou, rozumíš, takhle.
Koukej.
To udělal asi nějakej pytlák, víš?
- Pytlák? - Hm.
Pojďte. Péťo, pojď.
Péťo!
Pojď.
Šup.
Koukej, mami.
No.
S Monikou v kuchyni, a Monika nikde.
Výborně.
No tak, co je?
No já se poseru. Co...
Sakra!
- Co to tam děláš? - Otvírám střešní okno.
To je panoramatická střecha. Brouček nemá střešní okno.
No. Tak teď už nemá ani panoramatickou střechu.
Tati, koukej, našli jsme zajíčka.
To je králík, Dianko. Jdu pro benzín.
- Nám došel benzín? - Jo, došel.
Kdybysme letěli se Zemánkovýma, tak nedojde.
Dobro došli. Kako vy?
Jsme na hotelu, Junior už se šel koupat. A hádej, co?
Normálně tu točí český pivko. Balada!
Jsme zachránění.
Kamaráde, co ti Chorvati na nás zkoušej?
Hotel all inclusive, ale na pláž si pivko brát nesmím?
To ale neznaj Zemánky. Gábina mi to přelila do termosky,
takže to mám studený a nikdo mi nic nemůže.
Doufám, že vezeš ty paddleboardy, vole.
Drobná komplikace.
Jenom natankujeme a jedeme za váma.
Jsme tam cobydup.
Čau, vole.
Starosto, došlo nám pivo!
Kde je?
Jste se zbláznili. Proč sedíte tam?
Ve stínu. Tam strašně pařilo.
Dones nám to sem.
Já vám to rozhodně nosit nebudu.
Vždycky sedíte tady, tak nevymýšlejte kraviny.
Neblbni, vždyť tam to zteplá.
Kdybych měl takhle obsluhovat každýho, tak se tady uběhám.
- Co dělá? - To je blbec.
Skoč tam pro to.
Proč já?
Tys chtěl sedět tady.
No tak jo.
Dobrý den!
Pánové, já nechci rušit, jenom...
Pardon. Mně kleklo auto, potřebuju nějaký pohonný hmoty.
Ty, prosím tě,
hoď nám sem ty piva.
- No jasně. - Benzínka je támhle.
- Kde? - Támhle!
- Aha. A je to daleko? - Jak se to vezme.
Záleží na tom, kde jsi.
Hej, stůj! Kam to neseš?
Pánové chtěli podat piva.
To ať tě ani nenapadne. Oni by si na to pak zvykli.
Prosím tě, dej si s náma jedno a přines nám sem ty piva.
- Já si nemůžu dát. - Proč?
Já budu řídit.
On nepije.
- Co tady teda děláš? - No, sháním pohonné hmoty.
Trochu ti odleju. Mám tady zásobu šťávy do mašiny.
Ale ty piva zůstanou tady.
Pojď sem.
Pojď sem!
Hele, ty, jak se jmenuješ?
- Honza. - Aha.
- Honzo, a ty jsi z Prahy? - A ty jsi z Prahy?
Ne. A vy dva jste bráchové?
Ne. On je mý babičky bratra ženy sestry syn.
Počkej, no jo, ty seš vlastně
mojí tety muže sestry vnuk.
Vezu šťávu!
Super!
Honzi, a neleješ to tam blbě?
Prosím tě, Moni.
Tak to zkus nahodit.
Tyhle starý motory potřebujou pořádně nasát.
- Tak kde to máme? - To říkal Vilda taky.
No, to bude tohle. Tak jo.
Tak.
Tak to zkus znova!
No, a je to.
- Děkujem! - Nemáte za co.
Děkujeme. Dáte si?
Jejda.
Tak když jinak nedáte. Děkuju.
Jsou výborný.
Tak šťastnou cestu.
- Tys mu dala všechny ty řízky? - On si je vzal.
Já mám taky hlad.
Prosím tě, jeď.
- Já jsem navigátor. - Já chci navigovat.
- Já mám mapu. - Ale já naviguju!
- Ty neumíš navigovat. - Umím navigovat!
- Ty to ani neumíš číst. - Umím!
Chci vědět, jestli mám jet tunelama nebo přes hory.
- Tunel! - Hory!
- Tunel! - Ticho!
Přestaňte se hádat, oba dva. Pojedeme tunelama, to je rychlejší.
Ha!
Starostovi Pražáci.
- Zastavíme na zmrzku? - Jo, zmrzlina!
- Prosím! - Žádná zmrzlina.
- Padáme. - Máme zpoždění, musíme jet.
Tati, prosím.
Prostě ne. Jedu jak Schumacher.
Co to bylo?
Já nevím.
- Co je? - Cítíte to?
Fuj.
To netáhne.
Sjeď támhle, dolů.
Dobrý?
Honzo, zastav! Zastav!
Tak...
Ježišmarjá.
Ouško!
- Didi, kam běžíš? - Dianko!
- Co blbneš? - Pojď ven!
- Ježišmarjá. - Ty jsi s sebou vzala toho zajíce?
Víš, že se to nesmí, vozit zvířata přes hranice?
Je to králík. A nemá maminku.
Z podvozku trčí nějaká trubka.
Zejtra zavoláš Vildovi a nějak to rozhejbete.
- Na. - Děkuju.
Měli jsme letět se Zemánkovýma.
Ale, tati, tady jsou taky pinie.
A zásob máme dost.
Jo, ale máme málo piva.
Ale zase máme hodně kefíru.
- Kefír je taky dobrej. - No, tak budem pít kefír.
- Jak se jmenuje? - Ouško.
Tamdadadá!
Tak já nevím.
Moni, Nemáme tam nějaký noviny nebo něco na podpal?
Fakt, jo?
Ty kráso.
Ty jo, to dobře blaflo.
- Tys tam nalil benzín? - Ne.
- Já ti dám, že ne! - Nech mě!
- Co máš tam? - Nevím, asi jsem si zadřel třísku.
Ukaž.
No jo, je tam.
- Tak já ti to vyndám. - A jak?
Co blbneš?
- Je to venku? - No je.
- Máš tam ještě něco? - Ne.
Nemáš.
Tady? Ukaž.
- Ty tam něco máš někde? - Já asi nemám.
Nemáš? Nemáš tam nic?
Proč my vlastně takhle už nejezdíme?
Nevím.
Jsem myslel, že si zasloužíte lepší dovolenou než
pod stanem, u ohně.
Hotely, víš. A tak.
Jau.
Tak, šup nahoru.
- Já tam ale nedosáhnu. - Tak pojď.
Dobrou!
Dobrou, mami, dobrou, tati.
Nezdá se ti, že tehdy byli ty lidi nějaký menší?
Máš to těsný?
Jo, ale mně to vlastně nevadí.
Na mě káplo. Z toho střešního okna.
To není střešní okno, to je panoramatická střecha.
No to není panoramatická střecha, když na mě kape.
- Tak. - Co?
Tati, tam je nějakej pán na traktoru a ukazuje na nás prstem.
- Tady je cesta, uhni s tím krámem! - Pardon.
- Nemohl byste to nějak objet? - To těžko.
Ale kdybyste to objeli potichu, protože mně tam spí děti.
- Teď, spí? - Cože?
- No. - Uhni s těma věcma, jedem!
Junior jeden paddleboard mínus.
Tys věděl, že to je nafukovací?
Vystřel mě!
Povol ty poloosy.
No. Ale bacha, ta závlačka může být zarezlá, tak musíš pořádně zabrat.
Takhle?
- Pořádně zaber, no. Jde to? - Už se to pohnulo.
Jo?
- Honzo, prosím tě... - Počkej, asi to mám!
Hlavně abys nerozlil tu nádržku na hajzlík.
No. Ježíši.
Tak hele, já musím běžet. Ahoj.
Měj se hezky, ahoj.
Přesně do pusy.
- Tak tahle mrška se urvala, jo? - Jo.
Vilda to opraví, po obědě jsme zpátky, nasadí to tam a pojedeme.
- Ty seš tak šikovnej. - Jo.
- Honzíku. - No?
Ještě si zapni tu lékárničku a můžeš vyrazit do světa.
Děcka, dávejte pozor na mámu, jo?
Na, ještě si vem ten kefír. Je to zdravý.
Hele, tuhle jsem slyšel v rádiu,
když na tom kropítku ucpeš polovinu děr,
tak šetříš polovinu vody.
Ty seš blbec.
Ty vole, já tam mám zas vosu. Já jsem ji málem...
Ukaž.
No!
No, tak ti děkuju.
Bezva.
Jsem celej zlitej, vole. Už takhle brzo.
Hele.
Co to neseš?
- Rozbilo se mi auto. - No nepovídej.
Musím to odvézt svýmu mechanikovi. Nevíte, kdy to jede?
Ráno a večer.
- Aha. - A co je teď?
- Ráno. - No!
Jelo to před dvěma hodinama.
Ale pojď sem, hele, pojď sem.
Když jsi z Prahy, ty tohle určitě znáš, že jo?
Já nejsem z Prahy.
Starosto, Pražák má zase problém.
A vem nám sem nějaký skleničky, já jsem měl zase vosu v pivu.
Já vám rozhodně nic nosit nebudu.
Si to něčím přikryjte, vy paka vylitý.
No vidíš, teď budeš šetřit pivo.
Když jsme byli s tátou na vodě,
tak říkal, že se stačí mejt každej třetí den,
pokud se teda člověk necvakne. Prostě na hrocha.
- Péťo, jsme na vodě? - Ne.
- Je tady táta? - Ne.
Tak zapomeň na hrocha.
- Tys na mě plivnul? - Jo.
Mami! On na mě flusnul!
- Co tady děláte? - Co vy tady děláte?
My tady stojíme.
Vy tady táboříte na soukromým pozemku.
- Netáboříme. - Uprostřed cesty.
- Netáboříme. - Táboříte!
Rozbilo se nám auto, muž šel pro pomoc.
Takovej bordel. Vy jste zakrámovali tím vaším tábořením celou cestu.
- Jak mám projet teďka? - Já to hned odklidím.
To jste nemohli někomu říct, aby vás odtáhnul na stranu?
- Teď jsem vám to říkala. - Mami, hotovo! Přines mi papír!
Dones jí to. Promiňte, no.
To jsem zvědavá, jak dlouho mně tady budete smrdět.
Co to bylo za paní?
Mami, co jsi dělala o prázdninách s dědou, když jsi byla malá?
S dědou?
Třeba jsme lezli po stromech, pak mě naučil lézt po skalách.
- A koupali jste se taky někdy? - No jasně.
Tak se pojď koupat!
Já, nechci!
- Víš, že v tý vodě jsou pijavice? - Fakt?
No. Když se na tebe nalepí, tak z tebe vycucaj veškerou krev.
- Fuj. - Vážně.
- A taky je to prej někdy zdravý. - Zdravý?
Hm.
- Vidíš to? - Co?
No ten chlápek.
Má pytle, není to pytlák?
Pytlák?
- Mami! - Pojďte, udělala jsem sváču.
Viděli jsme u řeky pytláka. A pijavice.
No tak pojď! Pojď se tam podívat!
Ty se pojď nejdřív napít. Ukaž, co to máš?
Jé, to je krása.
Tys to všechno snědl?
Péťo, i s tím papírem?
Tam byl papír?
Tak pojďte, musíme do krámu.
Máš to na nose. Máš mrkev na nose.
- To je támhle? - Jo.
- Dobrý den! - Dobrej!
- Vy si jdete pro tu mísu, že jo? - Jé! Děkuju.
- Počkejte. Tak, prosím. - Řízečky byly vynikající!
- Jo. - No.
Můžu pro vás ještě něco udělat?
Já jsem si přišla jenom nakoupit, než se Honza vrátí.
Jasně, pojďte dál.
No, ten se jenom tak nevrátí.
- On jel teprve před chvíli. - Co?
Ukecal jsem starýho Šebestu, co mi zaváží zboží,
aby ho hodil na nádraží i s tím klackem. Může to bejt tak půl hoďky.
- Aha. - To se odsud jen tak nedostanem.
- To se tý bábě líbit nebude. - Neříkej jí bába.
- Jaký bábě? - Jaký bábě?
Té, jak táboříme na soukromým pozemku.
- Netáboříme. - Vy myslíte Jánskou.
Na ženský pozor, kamaráde.
- Tak pojďte, něco vybereme. - Špunti, pojďte sem!
Co to tam máš za chlupáčka?
To je králíček. Zachránili jsme ho před pytlákem.
- A jakpak se jmenuje? Bobek? - Ouško.
No, tady je totiž pytlák každej druhej. No. Obzvlášť u vody, viď?
U vody?
Neříkej mi, že furt tankuješ.
Říkal jsem, ať letíte s náma a nevymýšlíte blbosti.
Ale ne, to panáček se prostě doma neprosadí.
Hele, kup mi někde termosku, mně ji tady zabavili.
Takže, dobrá zpráva je, že jsme natankovali.
Bohužel se nám to přehřálo, takže musíme počkat.
A ano, měl jsi pravdu, měli jsme jet s váma.
Pane, ve stanici je používání WC zakázáno.
- A pojedem brzy? - Čekáme na přípoj z Kostelce.
Jo.
Bacha.
- To je jasnej pytlák, jdem. - Jdem.
- Pojď! - Ruku!
Drž se!
Bacha, uvidí nás, skrč se!
Ségra!
Petře, pomoc!
Podej mi ruku!
- Mám v batohu Ouško! - A jo!
Je v pohodě. Dobrý.
Dobře.
Jisti mě.
- Vidíš něco? - Je tam hrozná tma.
A co tam je?
Baf!
Jau, moje koleno! Zdrhej!
- Já jsem říkal, ať mě jistíš! - Ale neříkal jsi, jak dlouho.
Hergot.
Poběž!
Co si asi myslíš, že dělám?
- První! - Já jsem nezávodila.
Jasně, najednou.
- Čau. - Čau.
Hele, co se mi podařilo upéct. Koukejte.
- Ukaž! - Jé!
Nech to! To je pro tu paní, jak nám říkala, že tady táboříme.
- Pro tu bábu? - Neříkej jí bába.
- A dyť to je bába. - Petře.
- Co se ti stalo? - Co?
Jo, tohle?
To nic, to nic není. Táta říkal, že chlapi bolest necítí.
- Necítí, jo? - Ne.
Jau!
Vždyť jsi říkal, že chlapi bolest necítí.
- Nepřišly ještě součástky. - Si ze mě děláš srandu?
- Přijdou zejtra, ráno. - Dyť to mělo být už minulej tejden!
- Já za to nemůžu. - Já ti dám! Jen počkej!
Já večer potřebuju tím autem jet do Brna!
Co si to vůbec dovoluješ? Ty srabe jeden, vylez!
Jestli to nebude do zejtřka, tak si mě nepřej!
Nečum!
Čau.
Fuj, to jsem se lekl. Čau, to seš ty.
Ten držák, co ti upadl, zavaříme.
Pak to ale nasadíme k tomu motoru. To znamená dopředu, jasný?
- Jasný. - No.
Závlačka se musí namazat vazelínou, jinak nikam nevleze.
Nesmí se do toho mlátit kladivem, jen gumovým, jinak se to ohne.
A pak ta kardanka tam drží jak prdel na hrnci.
- Je to jednoduchý jak facka. - No tak jo.
Svaříme tu kardnaku a můžem jet, no.
Počkej, to není všechno. Tys totiž zavařil termostat v chladiči.
Musíš ho vyměnit, jinak ti to bude vařit furt.
Tak vyměníme termostat v chladiči. Hlavně už na to pojďme.
Já tady mám na Broučka skoro všechny součástky,
ale na dílně termostat nemám.
- A co to znamená? - Že ho musím objednat.
Eda ho zejtra přiveze spolu s dílama na tenhle křáp.
Je na tom práce jak na kostele.
Mně to zabere zejtra celej den.
No počkej, ty jako nepojedeš se mnou?
Ty vole.
No, co je? Na.
Haló!
Dobrý den!
Něco jsme vám přinesli.
- Běž první. - Jo.
Dej mi ruku.
To jsou žaludeční šťávy.
A tohle jsou bulvy.
Co tady děláte?
Mami!
- Mami! - Co to tam vyvádíte?
- Co mi tu kradete? - Něco jste ukradli?
Jo, to vy my tu kradete! To je moje ovoce!
Vám nestačí ta zablokovaná cesta, ještě jste mi přišli rozbíjet věci, jo?
Dobrý den, my jsme se vám přišli omluvit, že vám blokujeme tu cestu.
- Jako omluvu jsme vám udělali quiche. - Je tam bordel jako v tanku!
Co je to quiche?
To jste teda ale opravdu přehnali. Takový škody.
Tak pomáhejte!
Nesbírejte to holýma rukama.
Ježíš, nejez to! Vždyť tam můžou bejt střepy!
A víte, co? Já mám lepší nápad.
- Pojďte se mnou, vy dva. - Já jdu s váma taky.
- Není potřeba, my to zvládneme. - Mami!
Tak běžte.
Pojďte za mnou.
Tak.
Ty vyskládáš dřevo k tomu ostatnímu a ty pohrabeš seno do kupiček.
- Jasný? - Jasný.
Tak šup, šup.
Já nevím, co to do nich vjelo. Můžeme vám to nějak vynahradit?
- Stačí, když uhnete z příjezdový cesty. - Jak to bude opravený, hned odjedem.
Máte to tady ale teda moc pěkný. To jste všechno vypěstovala?
No. Já nic nevyhodím.
- Mohla bych se zeptat? - No.
Z čeho je tohle pesto?
Z medvědího česneku.
- To je krása. - To je nejlepší na topinky.
- Dala byste mi recept? - Ale jo, klidně.
- A vám se to tady tak líbí? - Moc.
Dcera pořád říká: „Proč s tím ztrácíš čas, když se dá dneska všechno koupit?“
Ale to není ono.
Ježíši. Jedeš, potvoro! Jedeš!
Sakra.
Nakonec jsou z vás šikovní pomocníci.
- Kdybyste pomáhali i doma. - To není práce, když jsme venku.
Kurňa.
Tak.
Dobrý.
To jsem zvědavej, jak Broučka dám dohromady.
- Vždyť já neumím opravit ani sekačku. - Tak si kup kozu.
Musíme jít zítra zase k řece.
Aby ten pytlák neublížil žádnýmu zvířátku.
- Hned jak vstaneme, tak běžíme, jo? - Hm.
- Už ležíte? - Pozor, máma jde. Pšt.
Monika trčí v poli s dětma a já tady chlastám pivo.
Ale prosím tě.
Tak jí to neříkej.
Na tom není nic špatnýho. Hele, bonbóny.
Takhle jsem si tu dovolenou nepředstavoval.
Podívej, já když makám, tak při tom piju pivko, no.
Takhle to dělám celej život.
No, to vysvětluje, proč Brouček nejede.
Prosím tě, když piješ pivo s rozumem,
tak to nemá vliv na pracovní ani soukromý život.
- Ach! - Co je?
Zemánek.
Prosím tě, co seš z toho svýho šéfa tak vycukanej?
To není můj šéf, to je kamarád, kolega z práce.
Jo? Hele.
A hlavně dělej všechno podle svýho.
Do ničeho si nenechej kecat. Já to taky tak dělám.
Hoho, dívej.
No.
V rychtyku.
No?
- Jé, pardon! - Vy uklízíte?
- No jo. - Máte tu něco novýho?
Tak se podívejte.
- No, co byste ráda? Vyberte si. - Já přijdu jindy.
Jo? No, tak jo.
Já jsem tady celej den.
Jak tě znám, tak přijdeš ještě třikrát, a stejně si nic nekoupíš.
Vy jste dneska nějaký hodný.
To zírám.
Hotovo!
My jdem nakrmit Ouška.
- Kde má tu loďku? - Asi tady není.
Pojď, vlezem tam oknem.
Prosím tě, pusť mě tam.
Pořádně!
- Pojď! - Tak jo.
A co tady vlastně děláme?
Bereme mu ty pytlácký věcičky, aby nemohl už ublížit žádnýmu zvířátku.
A jak ty pytlácký věcičky vlastně vypadaj?
Třeba takhle?
To je dobrý.
Ber!
Sakra, schovej se!
- Co ty tady? - Zdrhej!
Co děláš?
Hergot! Parchanti mizerný.
A rozbili okno. Hergot!
No, aspoň bude večeře.
- Já jsem ti přinesl ty věci. - Jo, to seš ty, Bédo.
Hele, tu paličku mi přivez zpátky, jo?
Jo.
A jak jsme si říkali, povolit poloosy, trochu je vytáhnout ven.
- A dávej majzla, ať ti nevypadnou. - Jasně.
- Dej vědět a užij si moře. - Spolehni se. Tak díky, čau.
- No, čau, čau. - Co?
- Nic, říkám čau. Opatrně. - Jo.
Diano, Ouška nikde nevidím.
Kde ho může mít?
Já nejsem Diana.
Já jsem Indiana.
Ticho! Soustřeď se. Musíme do akce.
Ty půjdeš tudy a já tudy.
Oběma nám to bude trvat tak dvacet sekund.
Tím ho obklíčíme. Ty ho potom zavedeš k vodě
a já mezitím vlezu do boudy a zachráním Ouška.
Je to jasný?
- Odlákám pozornost a jdeme na věc. - Ne, počkej!
Ups.
Hm. Tak změna plánu.
- Pojď, dělej! - Hergot!
Dělej, rychle!
Jo, je tady, mám ho!
Rychle, dělej!
Stůj! Stůj!
Parchanti mizerný, zatracený! Stůj!
Tak to bylo o fous.
- Mámě ani muk. - Jasný.
A co budem vařit?
- Kohouta na víně. - To jsem nikdy nedělala.
Jsem zvědavá, jak s tím vystoupíte.
Kostival je dobrej na klouby a na svaly,
kopr na žaludek,
svízel na ledviny, meduňka na spaní.
- Co? - Poznáš to?
- Provensálský koření? - To určitě.
A co to máš furt na těch uších? Ukaž.
No, v tom musí bejt teplo v zimě, že jo?
A co ten randál?
Ukaž.
To je dobrý.
To by mě teda nebavilo. Pořád něco aranžovat, fotit, točit.
Mě to baví.
A taky děti už jsou větší, víš, tak na to mám víc času.
Jak ty to vlastně zvládáš, když seš tady na všechno sama?
Ale já nejsem sama, já jsem tady s manželem.
- Ty máš manžela? - No.
- A kde je? - My jsme se pohádali.
Protože málem podpálil stodolu,
když vyráběl tohle.
- Jo, s chlapama je to těžký. - Jo.
Na nás.
Padesátka.
Já se omlouvám, já budu vystupovat. Promiňte.
- Dávej bacha. - Ale no tak.
- Tady se nedá vystoupit. - Dávejte pozor.
- Já se snažím. - Ty vole, jau.
- S dovolením! - To snad není možný.
Já jsem vám to říkala.
Já se ale potřebuju dostat ven.
Jsem tady!
Výborně.
Dobrý!
- Děkuju! - Není zač. Hodně štěstí!
- Díky! Mějte se! - Ahoj!
Ať to dobře dopadne!
Ahoj!
No, čau, Moni.
Já už jsem zpátky, no.
Já ti zavolám ještě, jo? Počkej.
Ne!
Do prkenný ohrady!
Ne!
Co s tím mám jako dělat?
Jo!
Táta je tady!
Ahoj, tati!
Čau.
Máš hlad? Máme skvělej oběd. Za odměnu, že seš tak šikovnej.
- Jo? - Hm.
Stala se taková věc.
Víš, jak nám ten traktor přejel ten paddleboard?
- No. - Tak ten druhej jsem zachránil.
- Koukej, co jsem našel! - Aha.
No?
- To je dobrej prak. - Honzo!
Co?
Já nevím, co s tím mám dělat. Jestli to mám sešroubovat,
nebo svařit.
Já vlastně s sebou nemám jako žádný nářadí, jo?
Jediný, co mám, tak je
gumový kladívko.
Hm.
Ale Bohdan má nářadí, na jaký si vzpomenete.
- Určitě má i svářečku. - A kdo je Bohdan?
To je můj muž.
Akorát byste to museli dopravit k němu do dílny a ta je dole u řeky.
Ale jak to tam dostanem?
Hani, ale máš to teda strašně dobrý.
Jseš dobrej.
Počkej!
- Zdravím. - Dobrý den.
Zdar!
Hele, děti,
a umí vaše maminka taky upéct bůček?
Umí. A moc dobrej.
A kachnu?
Jedem!
Pytlák. Pytlák!
A jsme v háji.
- Nazdar, starosto. - Nazdar!
Koukám, že mi vezeš škodnou.
- Jakou škodnou? - No, ty dva malý.
Rozbili mi tady okno a potopili loďku.
Dobrej! Vy prej máte svářečku.
- No. - To byste byl hrozně hodnej.
Mně se rozbilo auto a potřeboval bych přivařit kardanku.
- To jsou vaše děti? - Jo.
- Potřebovaly by pěkně na prdel. - Prosím?
Bohdan tvrdí, že mu vaše děti rozbily okno a potopily loďku.
No.
No, co mi k tomu řeknete?
No, my jsme nechtěli, aby tady
týral zvířata.
- Bohdane, ty týráš zvířata? - Kdo vám nakukal takovou pitomost?
No, říkali to dva pánové nahoře na návsi,
že prej tady u vody pytlačíte.
Jste pytlák!
Děti, nemůžete věřit všemu, co vám kdo nakuká,
Bohdan je normálně slušnej chlap.
No.
Ještě kousek!
- Ne. - Ne!
- Na tři zaberete a já to budu tlačit. - Jak na tři?
- Na tři! - Raz...
- Já to zkusím, takhle. - ...dva, tři!
Co děláte?
Ještě kousek.
Dobrý, stačí.
Co to máš?
- Šutry z řeky. - To musíme vydezinfikovat.
- A je to nutný? - Jo.
No, vidíš.
- Takže ty nejsi pytlák? - Ne, nejsem.
- Takže ty jsi hodnej? - No jistě!
Jeho žena by s tím úplně nesouhlasila, ale asi jo.
Jak to?
- Málem vyhodil do povětří stodolu. - Nech toho.
Když vyráběl svůj novej mulťák.
A to se na vás teď babička zlobí?
No, ne že by se zlobila, ale nemluví se mnou.
Proto já si sem stěhuju celou dílnu. Tak jdem na toho tvýho Broučka.
- Já už pojedu taky. - Já chci jet zase na traktoru.
Jo, to bylo super.
- Prosím! - Tati, prosím!
Nevzal byste mi děti na statek za ženou?
- Jasná věc! - Jo!
Hele, něco mě napadlo.
- Čau. - Nazdar.
- To je pro tebe. - Děkuju.
A tahle je pro tebe, babi.
Posílá ti ji děda. A říká, že je mu to hrozně líto.
A ať už se na něj nezlobíš.
Tuhle kytku že natrhal Bohdan?
Vždyť on mi dal kytku naposledy na svatbě.
A líbí se ti?
No jo.
A až pak svařím tu kardanku, tak ji sem šoupnu.
A ty mi podáš klíč. A dáš mi francouzák, jo?
- Taky to má motor ze spitfiru. - Prosím tě.
- No jo. - Je vidět, že se o to někdo dobře stará.
Díky. Já to auto mám vlastně rád.
Tyhle mašiny mají jednu výhodu.
Stačí ti jeden klíč, kladivo, šroubovák, kleště, kousek drátu.
A když máš gumovou paličku, tak si to můžeš vyklepat,
takže spoustu věcí si na tom můžeš udělat sám.
- Právě. To na tom mám úplně nejradši. - A jéje.
- Jak vám to jde? - Chystáme se Broučka nahodit.
- Fakt? - To mě teda zajímá.
No tak to bude si hotovo.
Jo!
- Super! - Brouček zase žije.
- Jo! - Jakej jsem?
- Ahoj. - Ahoj.
- Prej si mně natrhal kytku, jo? - Já, jo?
Já, no, jo, no, já.
Tak děkuju.
Ty jsi opravil houpačku?
No, už dávno. To je vidět, jak jsi tu dlouho nebyla.
Nebojte, on vám ho tady Bohdan pohlídá.
Tak šup do auta.
- Ahoj. - Čau.
Já jsem vlastně strašně ráda, že jsme ztroskotali.
Jinak bysme se neznaly.
Jo, a kdybyste si sem chtěli přijet zase zatábořit, kdykoliv,
tak není problém. Tady u vody je místa dost.
- A rádi vás uvidíme, viď, Bóďo? - No jo.
Tak co, těšíte se k moři?
Jo.
Mami, Diana brečí.
Didi, copak?
Já nechci pryč.
Neplakej.
A proč musíme odjet?
Táto, jsi dobrý.
- Ahoj! - Tak jsme tady!
- Ahoj! - Ahoj!
Ahoj!
Nezlobil se Zemánek, že jsme tam nedojeli?
Jo, vidíš, Zemánek. Já jsem mu ještě ani nevolal.
Musíš si vzít ty pádla svrchu. No, to je ono, výborně!
Dědo, pojď taky do vody!
Já? Ty když vlezeš do vody, tak jsi o to krásnější.
Ale já, kdybych vlez do vody, tak já bych bobtnal, bobtnal,
až bych se utopil, protože bych přebobtnal.
Ty, Moni, a nebude ti líto, že nezopakujeme tu vaši cestu k moři?
Ne.
My jsme s tátou k moři taky nikdy nedojeli.
Brouček se vždycky někde rozsypal.
Já jdu za nima.
Počkej. Jak jako?
Mám rád tvé paže bílé.
Vy jste tam fakt nikdy jako nedojeli? Kolikrát jste to zkoušeli?
Mám rád ty krásné chvíle, já mám rád léto s tebou.
Mám rád na louce kvítí,
mám rád, když slunce svítí,
prostě já mám rád léto s tebou.
Mami! Tati!
A ráno, když fén sluneční ti vlasy vysuší,
tak síla letních paprsků nám vnikne do srdcí,
že seš to právě ty.
Já chválím horký slunce čas a všechno kolem nás,
tak si říkám, svět je nádherný.
Mám rád, když pole zlátnou,
chvíle, které srdce zmátnou,
já mám rád léto s tebou.
Čas prázdnin právě začíná, škola se zavírá
a já teď smím prožít
léto s tebou.
Všude dobře, doma nejlíp,
pošli plány bůhvíkam.
Co se zdálo obyčejný,
vím, že navždy v sobě mám.
Všude dobře, doma nejlíp,
tak proč lítat, kde se dá.
Vzpomínky jsou neprodejný,
dost jich máme ty i já.
Mít vítr v kapse a hlavu v oblacích.
Snívat o cestách a jiných zázracích.
Chtěl jsi vidět svět a tvůj svět jsem teď já.
A s tebou, Broučku, potichoučku znovu zazpívám.
Všude dobře, doma nejlíp,
pošli plány bůhvíkam.
Co se zdálo obyčejný,
vím, že navždy v sobě mám.
Všude dobře, doma nejlíp,
tak proč lítat, kde se dá.
Vzpomínky jsou neprodejný,
dost jich máme ty i já.