Hey guys, just wanted to let you know
Downloaded from YTS.MX
I finished the race today.
It was the worst weather I've ever had in all the
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ironmans I've done.
Vill bara säga till er, jag älskar er
och ni alla skulle ha knuffat ut
och skulle inte ens ha startat det loppet idag.
Så återigen, din pappa är ett odjur
och kommer att dominera dig i alla fysiska händelser du någonsin önskar
att försöka konkurrera med mig.
Men det vet du redan.
Hur som helst, vi ses imorgon. Älskar er. Hej då.
Vad består din morgonrutin av?
Öh, jag går upp, gör 25 armhävningar, sätter igång t-shirten.
gör en till omgång armhävningar, börja kolla mejlen,
sociala medier, ytterligare en omgång armhävningar.
Jag räknar dem i en liten anteckningsbok.
Jag har ett år då jag gjorde 86 000 av dem igen,
gör lite affärer, snabba armhävningar för att komma igång,
sedan göra mig redo för att gå ut och träna på morgonen.
Jag fick ett dödshot, två personer som faktiskt konspirerade
att mörda mig förra året.
Sann historia som namnger löparbanan jag springer på
och bokstavligen pratar om att knivhugga mig
och ser mig förblöda till döds.
Hmm. Detta har tagit hatreklam till en helt annan nivå.
Jag anmälde att det hände och sedan, ah, är jag ute.
Jag har andra saker att göra.
Äntligen på programmet, Todd Crandell.
Vid ett tillfälle var han beroende av droger och alkohol
och bodde i sin bil.
Sedan dess har han vänt upp och ner.
Plus att han startade sitt eget program som heter Racing for Recovery,
som hjälper missbrukare i Ohio, i Amerika.
Todd, tack så mycket tålmodigt.
Vi har väntat på att vi skulle prata med dig i programmet.
Det är fantastiskt för dig att få vara med oss.
Jag vet att du gärna delar med dig av din berättelse.
Jag tycker inte att det är rättvist att be dig gå in på varje detalj.
Men berätta lite om några av utmaningarna
som du mötte innan du vände ditt liv.
Utmaningarna jag mötte, eh, före beroendet
och under missbruket är jag överlevaren av självmordet
av min mamma och farbror, båda på grund av deras drogberoende
och även den som överlevde min moster som förlorade i självmord pga.
till hennes matberoende.
Jag tror att människor som kämpar mot missbruk gör det
så att hantera någon form av trauma.
Och som sagt, min förlorade min mamma i tidig ålder.
Och som tur var överlevde jag mitt eget 13-åriga drogberoende.
Och nu har jag varit här i nästan 30 år, nykter
och tjäna andra genom att kämpa för återhämtning.
Hela det här programmet är verkligen en gigantisk förlängning av mitt sovrum
och det är musik och sport.
Så när jag ser ett band på vår vägg
eller en autograftröja, tänker jag alltid på
vilket mycket arbete som lades ner på att ta den bilden.
Så det är inte, titta på mig, jag håller med Ozzy Osborne.
Det är, du vill veta vad som krävdes för att ha
den bilden som togs med Ozzy.
Och vilket samtal jag hade
med Ozzy på nykterhetsnivå var, det är en cool grej.
Jag beundrar människor som hade en dröm och gick ut
och gjorde det till verklighet.
För det gör jag. Jag sitter inte och klagar.
Jag gör saker och jag gör massor av saker.
Och det går inte i god jord hos folk,
men det faller väl in hos de människor som räknas.
Okej allihopa, jag vill att ni säger era namn
och ett ord som beskriver smärtan.
Du skulle lämna andra om du inte levde idag.
Mina barn, de skulle bli skadade. Japp.
För de skulle, som Rachel sa, känna
att de inte var tillräckligt viktiga
och sådana saker för att jag ska överleva.
Japp. Men när jag tänker på resten av min familj,
Jag skulle behöva säga lättad.
Mm-hmm. Jag har verkligen inte varit något mer än en börda.
och orsakade inget annat än svårigheter.
Och, eh, jag
har inte stöd för kärlek
eller acceptans av någon annan i min familj förutom min
två äldsta barnen.
Så de, tror jag för det mesta,
min familj skulle känna sig lättad
att jag inte längre ska vara en börda för dem.
Styrelse.
Först och främst vill jag berömma dig för att du har modet
att tala så.
Och jag ska fråga dig respektfullt, till slut
av gruppen idag, kan du göra ditt bästa
att ändra det?
Du vet, Joe, jag vill säga dig, typ, om du tror
att ingen skulle bli förkrossad om du,
Du vet, här är vi.
Typ, det är liksom här.
Ja, hur, titta på dig varje morgon, mannen.
Som en stor nallebjörn.
Jag älskar dig av hela mitt hjärta, mannen. Ja. Det är så svårt.
för just nu är hela deras åsikt
av mig är att jag är en fegis och att jag är svag
eftersom jag inte försörjer min familj.
Jag är inte sån.
Det är helt enkelt så min familj fungerar.
Om du inte försörjer är du egentligen inte värd någonting.
Vad sägs om vår, kan du gå?
Men i vår gemenskap känner jag mig älskad. Jag känner mig uppskattad.
Ja, helt enkelt. Tack. Ja.
Okej. Amen.
Just det. Vi erbjuder en utväg andligt, känslomässigt,
fysiskt, psykiskt, alla
att få människor dit de förtjänar att vara, vilket är att leva
med inre frid
och en önskan att uppnå vad de än föresätter sig.
Det traditionella sättet att göra saker på är att gå på en avgiftning.
i 30 dagar och du kommer ut
och du går på stödgruppsmöten och gör 12 saker
och allt kommer att bli bra.
Och det fungerar bara inte för alla.
Och när jag skulle till 12 Steps, satt jag i ett rum
som var full av cigarettrök, folk pratade om
hur fulla de blev varje gång jag hörde en massa sorg
och sorg och inte mycket spänning.
Jag blev inte nykter för att vara olycklig.
Jag blev nykter för att leva mitt liv fullt ut
och hitta mitt livs syfte.
Och jag har,
Mitt namn är Julie Irman
och jag är Todd Crandalls assistent på Racing for Recovery.
Mitt jobb är att schemalägga, att sköta alla administrativa aspekter,
kontakta personer för poddar,
Gör flygplanen och nå vårt delta.
Det är bara mitt jobb att göra hans jobb enklare.
Och sedan Hall Kona, han är exakt
vad han behövde när han skulle åka
genom sin återhämtning i början.
Han är ett exempel på envishet och drivkraft
och medkänsla
och allt detta för att visa människor att det är okej att vara sårbar.
Det är okej att säga att du är trasig.
Det är okej att be om hjälp.
Det är applåderbart, det är eh,
Jag vet inte, jag försöker,
han har modet att göra något åt ​​det,
eller jag tror inte att jag gör det.
Jag ansluter till min kristallina symbol.
Jag kopplar ihop alla fem handpositioner.
Jag kopplar samman alla tre energicentra.
Jag ansluter till mitt kristallina energifält.
Jag är inte med i en coven. Jag är, jag är mer av en ensam häxa.
Och vad jag menar med häxa betyder att jag bara övar energi.
Jag håller utrymme. Jag frågade en plats vibrationen
av mästerskap i mitt individuella kristallina energifält.
Så om jag ville ge dig plats,
Jag skulle bara ha avsikten att, jag vill ha dig
att vara i en högre frekvens,
högre vibration av kärlek eller vad det nu är.
Och tänk dig det bara. Det är bara avsikt.
Du vet, vårt sinne är väldigt kraftfullt.
Vi använder bara en, men en väldigt liten andel av det ändå.
Allt kommer från avsikt.
Så om jag hade för avsikt att vilja hålla plats för dig
och om du är i en säker behållare, då skulle du.
Hon ger en känsla av lugn, lugn.
Och oavsett vad jag går igenom,
det är som ett skyddsnät.
Att hon var där har gjort resan till en riktig succé
mycket roligare och lugnare.
Jag har, jag har lärt mig mycket av att arbeta med Todd
och att vara här på Racing for Recovery
för det är mycket smärta.
Men det finns också mycket skönhet bakom det.
Det finns skönhet i brytningen.
Vi trodde att slaveri var normalt förr.
Det var en normal sak att göra.
Vi brukade, för inte så länge sedan, inte ha
möjligheten att låta kvinnor rösta.
Det brukade vara normen.
En dag kommer vi som samhälle att se tillbaka på
vad vi har gjort mot djuren
och skämmas över oss själva.
Jag vill inte vara med och skada någon oskyldig varelse.
Jag skulle aldrig kunna göra det själv.
Så jag går till mataffären och röstar med mina pengar,
betala för att få ett djur dödat, torterat och utnyttjat.
Och det kändes nästan som i det ögonblicket att jag hade kniven
till det djurets hals.
Jag var en del av det. Jag orsakade den smärtan.
Och jag kan inte gå tillbaka och fixa det. Jag kan aldrig stoppa det.
Så vad är det bästa man kan göra?
Kom på hur jag kan hjälpa till
och bli en bättre människa i framtiden.
Och mitt varför, eller hur?
Det var aldrig tillåtet att skada någon oskyldig levande varelse,
någon kännande varelse.
Det förstörde mitt äktenskap.
Det förstörde många relationer
med min familj och mina vänner.
Jag var tvungen att inse att det inte var något jag behövde
att ta det personligt som är en demon
som alla kämpar med.
Så du tycker att alla borde vara veganer?
Ja, det gör jag. Absolut. Helhjärtat. Utan tvekan.
Så eftersom Todd verkligen älskar Chipotle,
Jag tror att de skulle sponsra dig.
Jag älskar det när jag får det som jag vill ha det på utsidan.
Mm-hmm. Jag gillar inte att gå in där och vänta på vad jag vill ha,
ser vad jag ser där inne. Okej.
Du måste gå förbi alla morden
innan du kommer till grönsakerna.
Och sedan ser du människorna som kommer bakom mig,
Jag vill ha en hjärtattack här
och hjärt-kärlsjukdomen här.
Hur många människor de äter
och sedan ligger de i koma på soffan
och de säger, ja, det var för, vad är det,
tryptofan och kalkon.
Eller hur? För mig är det liksom, nej,
Det är det döda kadavret du just lade,
och plus att du åt som bröd, du vet?
Och du äter de här grejerna.
Du säger liksom, "Hallå mannen, vem vill gå ut och springa?"
eller lära sig något intelligent?
Gör något. En sak som veganer inte gör är att äta vegan.
minska eller öka mitt tålamod.
Låt oss äta.
Vill du ha vatten? Visst, tack. Tack för att du gjorde det här.
Åh, varsågod.
Vi köpte mat en dag
och vi gick igenom kön i kassan
och jag sa till min rumpa, fotled, klocka, de kommer att fråga
för en bil och en cigarett.
Vi går igenom där och damer frågar, kan jag få en kartong?
Eller vad det nu var? Och min kompis säger, hur visste du det?
Jag bara, titta på vagnen, mannen. Mm-hmm. Du vet,
Det är roligt att sätta ihop en historia varje gång man ser en
vagnen i mataffären.
Träning och kost är katalysatorn till allt annat
att mitt liv
och det som Racing for Recovery tror på bygger vidare på.
Om du tränar
och sedan följ upp det med god mat,
du har inte bara större chans att ha en bra dag,
du kommer att klara dig
med vad som helst om det är en dålig dag.
Och det är därför folk går tillbaka och använder det igen
för att de inte lever en bra livsstil som hjälper dem
att hantera känslomässiga svårigheter.
Det är därför folk citerar återfall, vilket vi inte använder.
det ordet hittills.
År 2023 har jag tävlat fyra Ironman-evenemang
och jag tror att jag är planerad att göra 14.
Ironman är en simning på 3,8 km och cykling på 180 km.
och en löprunda på 26,2 mil.
Och minns att jag satt i min källare
Jag tittade bara på internet, och jag anmälde mig precis.
Jag visste inte vilken sorts cykel jag skulle köpa, vilken sorts skor
att bära, ingenting.
Visste inte hur man simmade.
Jag frågade folk som visste om de här sakerna
för att hjälpa mig att göra det.
Och sedan gick jag ut och gjorde det.
Gjorde min första Ironman,
6 november 1999 nere i Panama City Beach, Florida.
Många människor tror återigen att jag bara bokstavligen gick
från avgiftning till att springa Ironman.
Det var en sexårig process. Jag var nykter i sex år.
Euforin av att göra det målet, det var fantastiskt.
Och jag säger, ja, jag ska göra det här igen.
Jag vill inte vara som någon annan. Det är den drivkraften.
Du har gjort en. Jag, jag vill göra 50.
Jag vill göra saker som folk gillar,
herregud, titta på det.
Och de går och gör det själva.
Jag är den typen av person som, om jag vill ha något,
Jag ska göra vad som krävs för att få det.
Tror du att du på någon nivå kan vara beroende
att springa järnbälten?
Detta är ett beroende. Detta är
hur ett hälsosamt liv ser ut,
och ännu viktigare, känns som.
Vi är i vackra Chattanooga, Tennessee.
Femte gången tror jag att jag har gjort Yvette här nere.
Jag älskar att detta är den 93:e Ironman som sammanfaller
med att jag blev nykter 1993.
Det, det är ganska coolt.
Och återigen, dessa sammanträffanden verkar bara
att hända hela tiden.
När du fattar bra beslut,
det finns fysiska konsekvenser
av Ironman på den nivå jag gör.
Jag har haft problem med ryggen. Jag hade en trasig menisk.
Jag har haft en fotskada i tån i över ett år
som behöver operation.
Trodde jag hade lite problem med hjärtat.
Den vägtull detta har tagit på mig inifrån
är förmodligen inte särskilt bra.
Men de flesta av dessa saker tror jag beror på
till den emotionella läkning som behövde ske.
Jag får fortfarande den där rusningen.
Och för mig är den ultimata dagen där ute
där jag är i frid.
Ingen bråkar med mig. Min kropp fungerar.
Jag kan njuta av den vackra platsen jag tävlar på.
Och sedan får jag uppleva den där euforiska avslutningen i,
de få timmar som kommer efter det.
Herregud. Det är vad jag letar efter.
Pratet om statistik, hur i slutändan,
Oavsett vad ni gör, kommer vissa av er inte att klara det.
Och det är hemskt. Snäck, du sätter dig själv i en situation där du misslyckas.
Jag har aldrig hört att något i närheten av det är här.
Det är, det är upplagt så att alla kan komma.
Det är helt upp till dig. Om du ville det tillräckligt mycket,
Du vet hela grejen med att titta åt vänster
och titta åt höger så kommer de inte att klara det.
Jag går, det där är skit.
100% av er behöver aldrig använda droger igen.
Och direkt från början,
folk gav mig skit om det på den kliniska sidan.
Va? Det kan du inte säga.
Jag bara, ville du ha mig?
att säga det igen? Här är det igen.
Tid är irrelevant när det gäller nykterhet. Korrekt.
Det finns aldrig en metaforisk mållinje. Vi fick aldrig till det här.
Vi kanske är väl rustade, bättre rustade för att springa loppet,
men loppet slutar aldrig.
Korrekt. Så du kan antingen välja att köra med vinnarna
och håll den takt du har.
Du skulle kunna spurta långt fram och, och gasa ut dig,
eller så kan du bara sluta.
Men valet är upp till dig.
Jag har sett folk göra bra ifrån sig här
och så helt plötsligt är de inte längre här.
Jag har lärt mig under loppet av 22 år nu
att effektivt hantera dessa smärtor.
Jag behöver hantera mig själv och mina känslor
och se till att vår personal har det bra
och rustade att hantera en del av misslyckandena.
Ändå är jag stolt över att jag har 25 personer som arbetar här,
och förmodligen 20 av dem var klienter här.
Jag växte upp kring droger och alkohol.
Så det var liksom normen.
Du vet, pappa är stressad.
Han ska skaffa skägg, han röker marijuana.
Och sedan tänkte jag att jag behövde substanser för att vara normal.
Min pappa dog och min pappas valda drog var kokain.
Och i mitt sinne var det mitt sätt att känna mig nära honom,
att använda kokain.
Plus att min pappa var den allra första personen jag någonsin umgicks med
Min pappa satte pipan mot min mun och tände den
och sa åt mig när jag skulle andas in.
Så hur gammal var du? Jag var 12.
Rökte du crack med din pappa när du var 12?
Ja. Och jag rökte cigaretter. Jag var nästan 12 år gammal.
Jag sa att jag ville röka cigaretter.
Och min pappas sätt att inte få mig
att röka cigaretter var han rökte Marlboro Reds.
Och han fick mig att röka en cigarett efter den andra
och inhalera tills jag kräkts och rökt sedan dess.
Min pappa skulle vilja, bara gav mig sprutor.
Han brukade skratta för att jag inte ens kunde gå.
Mitt beroende tog över mig så mycket att det blev som ett jobb.
Min historia är inte annorlunda. Jag var den allra lägsta.
När man måste stirra sin familj i ögonen
och säg till dem att du inte kan betala hyran för att du just åkte
och spenderade alla dina pengar på en crack, du vet, det är,
som driver depressionen djupare dit du vet,
du ja, jag klantade till det här så mycket, jag kanske
samt gå distansen med den.
Hennes mamma hade vårdnaden om våra barn.
Hon ingrep för att vi tappade bollen.
Hon gjorde oss den största tjänsten genom att göra det.
Du vet, att ta på oss det ansvaret
tävlingarna accepterade oss.
Det kokade ner till om man inte kan ta hand om sig själv
och dina egna skyldigheter,
hur i helvete ska du ta hand om barn?
Min mamma och jag har aldrig haft någon riktigt nära relation.
Och sedan ungefär åtta månader in i att vara här,
min mamma gav mig äntligen adressen till där hon bodde
och hon lät mig gå ner dit för att se dem.
Och sedan andra gången jag åkte ner dit,
Min mamma dog av en hjärtattack i mina armar.
Min dotter hade bett om popcorn.
Min mamma reste sig upp och sa: "Samantha, kom hit."
Så jag gick ut, min dotter stod där,
och så helt plötsligt sa hon att hon kände sig yr.
Och jag tänkte att hon kanske reste sig för fort.
Och sedan började hon falla. Och,
förlåt, min mamma började skaka.
Och, öh, jag trodde att hon fick ett anfall.
Så jag lade henne på sidan
kallad 9 11.
De tog en evighet att komma dit.
Och jag kom till sjukhuset,
gick in i rummet.
Min mamma var lila.
Det var nog det svåraste.
Det visade mig att jag menar allvar med min nykterhet,
eftersom det inte föll mig in att använda.
Det som slog mig var, jag ska hämta mina barn, du vet,
mina barn följer med mig.
Visade tjänster blev inblandade och jag drogtestade för dem.
Jag godkände det. Och sedan gjorde jag allt som domstolen ansåg vara lämpligt.
Du vet, de ville att jag skulle förbli nykter,
ha slumpmässiga drogscreeningar.
Jag gjorde allt det där.
Jag ska ha barn i tre år.
Och det, det har varit en upplevelse.
Min åttaåring, jag tänkte, åh, hon är ung.
Hon kommer inte att komma ihåg.
Hon minns mycket mer än vad,
Du vet, jag trodde att hon gjorde det.
Människorna som är här,
de förstår inte effekten
som de har på mig ur ett motivationsperspektiv.
Visst. När jag ser någon göra något, tänker jag bara, åh,
Om de gör det, så gör jag det här.
Mitt främsta mål är att försöka vinna.
Men genom att göra det vill jag kunna
tävla hela loppet, känner att jag har kontroll
av vad som händer inuti min kropp.
Jag vill inte ha kursen som matare.
Och det är vad jag känner att har hänt tidigare.
Det har alltid varit elementen, vinden, fuktigheten,
och avståndet under den solen i åtta och en halv timme.
Första året jag någonsin tävlade
eller ens hört talas om Ironman var 1982,
faktiskt 40 år sedan.
Jag såg triathlonet på tv.
Det var den breda världen av sporter,
den här otroliga saken som kallas Ironman.
Han beskriver avstånden, du vet,
som 3,9 km från hundra
och 19 kilometers cykling, springa ett maraton.
Det finns inget sätt en mänsklig kropp kan göra det.
Det där är, det är galet. Det är knäppt.
Men när jag såg dessa till synes vanliga människor gå över
den där extraordinära mållinjen, jag var bara fascinerad.
Det var något magiskt över det
och något, något som kallade på mig.
Jag tävlade i 15 år som professionell
Sexfaldig världsmästare i Ironman.
Det är en väldigt fysisk upplevelse, men den är möjlig
eftersom ditt sinne är i rätt utrymme.
Alla har sin version av det.
Alla har sin personliga berättelse
av, av vad de gick igenom.
Och varje berättelse är inspirerande.
Du vet, han kommer från en helt annan plats än en
många idrottare, förstås.
Du vet, att använda det som en symbol för
vad du kan göra när du övervinner beroende, när du släpper taget
av något som var mycket giftigt för din kropp
och för ditt liv och för dina relationer.
Och förhoppningsvis förvandla det till något som
är sinnesförvirrande.
Han kontaktade mig angående coachning, nämnde
att han ska göra sin hundrade man.
De människor jag coachar.
Jag säger till dem, den enda dåliga rasen är en
där man inte lär sig något av det.
Det kommer att finnas tusen ögonblick där
du vet inte om du kan göra det.
Och du får ditt sinne att vara tyst.
Och du inser, vet du vad?
De utmaningarna kommer att bli ögonblicken
som berikar ditt liv mest.
Att nå denna hundrade Ironman innebär
många saker för mig.
En varelse jag är, jag hittar mitt sanna jag.
Jag uttrycker mitt sanna jag.
Om du drar nytta av mitt sanna jag, toppen.
Om du hatar mig för att jag gör det, så beklagar jag att du känner så.
Inte mitt problem.
Vad försöker jag säga?
Varför kör jag hundra Ironman? Vad är poängen?
Mycket av det handlar bara om att bli hörd och förstådd
och inte bli slagen av det.
Och Gud frågade mig, hur vet du när du har
Nykterhet besegrad eller missbruk besegrad?
Och jag sa, när du dör
av naturliga orsaker, där har du svaret.
Du klarade det. Grattis. Man kan bara inte prata om det.
Men alla andra kommer att se det.
Det är då du vet att du har vunnit fram till dess,
Du har inte vunnit ett skit.
Du är bara med i striden, precis som alla andra.
Jag är verkligen imponerad av den människa han är
och den själ han är
för han är verkligen den här stjärnan i allt.
Smärtan finns i mörkret. Den är en ledstjärna i natten.
Som jag bara, jag ser det, jag ser det hos människor.
Och att se honom vara,
du vet, har dödshot, att behöva gå
genom detta dagligen.
Det är liksom, hur mycket jävla kan en person klara av?
Du vet? Det får mig att känna att jag är
går igenom det själv.
Ja. Jag är trött på att bli sårad för saker.
som jag inte tycker att jag borde bli sårad för.
Det är, det är en oändlig resa av självförbättring.
Jag kommer att ta all den mödan för att veta det
Det jag gör är att hjälpa någon annan som känner som jag.
Jag, jag, jag kommer att finnas där för den typen av person. När som helst.
Det är ett beslut jag skulle ta under Ironman.
Jag skulle faktiskt stanna under Ironman för att prata med någon
vem känner så
som berörde en sträng.
för det är, eh,
det är den riktiga jag.
Jag skulle kliva av cykeln och gå, vad behöver du, kompis?
Jag skulle,
Jag skulle bara säga, dra åt helvete med det där loppet.
Och om folk bara skulle tillåta det
och sluta jävlas med mig, jag kunde göra mer
I princip i 30 år hade jag ingen känsla av självvärde.
Du vet, mitt trauma var att ingen såg något värdefullt i mig.
Jag blev alltid slagen. Jag blev alltid, du vet, utkastad.
Jag hade ingen, ingen brydde sig om mig.
Så det är de känslorna av självkänsla som jag utvecklade.
Att ingen annan bryr sig om mig. Jag bryr mig inte om mig själv.
Det är inte så att jag bestämde mig för att bli nykter.
Jag slutade med droger och såg ingen anledning att fortsätta.
Jag försökte ta livet av mig.
Jag är tacksam, tacksam att det, eh, inte fungerade
för första gången på 30 år.
Jag ser att jag är en kärleksfull, kompetent och omtänksam
person och allt förbannat.
Typ, titta på människorna runt omkring mig.
Ni bryr er också om mig.
Och det är, eh, det är nytt för mig.
Jag kan säga att jag älskar mig själv,
att jag tar positiva steg mot en bättre framtid.
Allt är bara framsteg vid det här laget.
Det kanske inte händer lika snabbt
som jag tycker borde hända, men det händer.
Och jag ser det dagligen. Jag ser tillväxten. Jag ser förändringarna.
Jag mår bättre.
Jag tänker tydligt att jag har varit hög sedan jag
var 13 år gammal.
Bara så att jag inte behövde konfrontera vem jag var.
Och, eh, ja, jag är någon som har,
det har något att bevisa.
Nu.
Jag tror inte att vi någonsin kommer över
eller aldrig tänka på några av de hemska sakerna
att jag har hört att ni fantastiska människor överlever.
Jag tror dock
att när du stoppar självförstörelsen för att hantera
med de där hemska sakerna,
du ger dig själv en daglig möjlighet att läka.
Och vilken version du än känner att läkning är,
ser ut som och, och gör.
Så tanken att man inte behöver hantera sånt,
det är inte vad vi gör.
Det är därför folk ständigt går tillbaka
för det sysslar de inte med.
Så jag vill göra det kristallklart.
Att tävla mot återhämtning handlar helhjärtat om att förstå
traumats inverkan.
Vilket trauma än är för dig, vilket trauma än är
för dig kanske inte är trauma för någon annan.
Det är okej. Det här är inte en jävla tävling.
Det handlar om att förstå hjärtat och känslorna bakom det.
Du visar mig någon som använder droger,
Jag ska visa dig någon som definitivt inte gillar
sig själva, föraktar troligtvis sig själva.
Och det var definitivt mitt fall.
Historien om mitt drogmissbruk började på riktigt
med att inte må bra som barn.
Känslomässigt kändes det helt enkelt inte bra.
Jag kände mig aldrig tillräckligt bra, kände inte att jag hörde hemma.
Jag visste att jag inte var tillräckligt smart.
Tyckte inte att jag var snygg, inget av det.
Jag har inga minnen alls av min mamma.
Hon råkade inte ut för en olycka. Hon valde att ta sitt liv.
Hon hade sagt till den här killen,
Om du skulle ta livet av dig, hur skulle du göra det?
Och killen sa,
Jag skulle köra mig rakt in i en cementvägg
och nästa dag gick hon ut och gjorde det.
När bandet mellan en förälder bryts
och ett barn tidigt, det är katastrofalt.
Min första kärlek var hockey.
Jag spelade målvakt eftersom jag ville ha allt
att vara på mina axlar.
Jag gick till isbanan som, det här är vad jag gör
och så här hanterar jag det
hur jag egentligen känner mig innerst inne.
Och jag kommer att få ut något av det här. Jag har älskat det.
Mitt val att börja dricka vid 13 var det första
att jag höll på att kasta bort den.
Jag minns att jag tog den där första drinken.
Det var inte för inställt, det var inte ren press.
Jag var nyfiken på hur det smakade. Det smakade skit.
Men plötsligt vet jag att jag är på väg åt det här hållet.
Och det var allt. Varje gång jag tillsatte ett ämne
i mig var det fullt på.
Jag gick aldrig ut och tog ett par öl med killarna.
Jag drack inte för att ha kul.
Jag drack för att inte vakna.
Nästa dag hade jag modet att tänka
att det var okej att ta kokain på en skolbuss.
Ska gå på en hockeymatch.
Jag var det barnet och jag gjorde det inte
tror att det var något fel med det.
Jag blev inte ertappad. Jag blev tillsagd.
och tros av auktoritet,
som tog bort mig från deras institution,
Du vet, på höjden av mitt beroende.
Du vet, det var samma skit.
Allt jag kunde få tag på.
En kvarts uns kokain under en helg,
dricker två femtedelar whisky om dagen.
Jag gick in i en avhämtningsplats
och den öppnade klockan 10, bokstavligen bankande på dörren,
Klockan är 10, öppna dörren.
Överraskande nog öppnade killen den, du vet,
och jag säger liksom, förlåt, mannen.
Jag, jag bara, jag behöver inte det här, jag vill ha det här, jag behöver det.
Bara för att lugna ner sig, du vet, även om man pratar om det här,
Jag, jag gillar det inte, men det är, jag antar att det är relativt.
för det är mängden fördärv
som jag var inne på då
och volymen jag gjorde är tillämplig på volymen.
Jag nykter. Det är samma sak på riktigt.
Så hur slutade det med att du blev nykter?
Jag blev gripen för mitt tredje rattfylleri.
Jag slutade av två anledningar. A, jag var klar med det.
Och BI skulle få ut något av livet.
Jag har aldrig rört det igen. Har aldrig gått på avgiftning.
Sluta med kall kalkon. Så jag gav mig själv
en möjlighet att leva.
Och genom det har det lett till en kapplöpning om återhämtning, vilket
Jag har haft turen att omge mig med människor
som är bättre än jag för att göra det här programmet
bättre än jag trodde att det kunde vara.
Inte på grund av vad jag gör. För vad jag har, andra människor.
vilka är bättre än jag
Tävling var den första rehabiliteringen jag gick in på på egen hand,
vill få hjälp.
Inte sagt att jag behöver gå och söka hjälp.
Ingen kommer att göra det här för dig.
Att tävla för återhämtning kommer inte att göra det för dig.
Du måste vilja det. Jag älskar det enkla faktum att
Jag kan vara ett levande exempel
till kunderna som kommer till butiken.
Att med nykterhet är allt möjligt.
Jag har funnit så mycket tröst i att vara här och ge tillbaka
och visa upp den talang jag har.
Jag gillar att servera god mat
för jag vet att när jag sitter ner,
hur det känns för mig när någon sätter ihop något fantastiskt
måltid och faktiskt tar sig tid och lägger ner kärlek i den.
Det är en stor, det är en stor sak för mig.
Det finns mycket att säga där ute
Det är veganskt i mataffären.
Det är inte hälsosamt. Jag går mer
av det växtbaserade sättet att äta hela maten, att lära sig hur
att laga mat igen med olika ingredienser och sånt.
Det har, det har varit väldigt terapeutiskt.
Jag tycker att alla borde vara veganer.
Antingen lever och äter du rätt, eller så gör du det inte.
Det är inte min åsikt. Det är ett faktum.
Varför är jag en så värdefull resurs för allting?
Förutom när det gäller mat,
Jag är som en lysande individ
tills ämnet mat kommer upp.
Och då är jag en idiot. Jag ska
läs nu från "Gör ingen skada, min gris Milo", på framsidan,
som han gör sin filmdebut här någon gång.
Vilken, eh, vilken sifferbok är det här?
Detta är min fjärde bok.
En av de saker som veganer här hela tiden från icke-veganer är
Det mycket indrymda djurälskarens slutcitat.
Ursäkta. Men Todd, jag är en djurvän.
Jag har två hundar och jag älskar också katter.
Ja, jag har hört det en miljon gånger. Jag älskar djur.
Och kanske gör du det också.
Frågan är, hur kan man älska dem levande?
eller död på din tallrik eller i form av ett trendigt bälte.
Hela den här boken är bara full av sådana saker.
Vill ni att jag ska lägga till lite fakta här också?
Jag menar, ja. Vilken kommentar du än vill lägga till. Ja.
Här är ett roligt faktum för personer som har drabbats
av bröstcancer, som tar livet av många,
många, många individer.
Om en kvinna äter en portion om dagen är det 50 % mer sannolikt att hon
att dö av bröstcancer än någon
som inte konsumerar mejeriprodukter.
Det, det är något som verkligen träffar hem
eftersom vi våldtar kor.
Öh öh, hur tror du att de blir impregnerade?
De är där ute och har sex på ett fält med ett gäng
av kåta kor.
Nej, de är manipulerade.
Du vet, eh, hål i sidorna av magen
och människor, du vet,
att äta vad som helst som är gravid för att bli gravid.
Det är inte det, det vill de inte. Det är våldtäkt.
Men ändå är folk helt enkelt ovetande
vad som händer.
De 10 vanligaste sakerna som dödar människor varje dag.
De kommer alla från vad folk äter. Men ingen bryr sig.
Det är enormt. Det är det. Jag kan inte vänta. Det var ifrån det.
De, eh, det där är fritidshuset. Ja. Idag.
Hans första hus. Ja. Det var en investering.
Milo behövde en annanstans att bo än, jag menar det här är
vad han hade när han först kom hit.
Det här lilla skjulet, som är fint.
Men han behövde ett större hus. Han är en riktig jävel.
Han behöver en stor plats. Så jag köpte den åt honom.
Han bodde i vårt hus. Han hade sitt eget sovrum, sin egen säng.
Så han hade det ganska bra. Han visste inte bättre.
och han, vi hade katter och hundar.
Men han behöver den här typen
av miljön här ute, vilket är fantastiskt.
Vi hade en granne, han lämnade in den här saken
med staden Sylvania.
De har en gris. Man måste få ut dem. Så vi kämpade i ett år.
Vi kontaktade zonavdelningen.
Planeringschefen säger att förordningen inte
skilja mellan lantbruksdjur
och icke-traditionella husdjur.
Och detta är en gråzon.
Han säger att familjen Granta vid det här laget kan överklaga
till zonnämnden, som skulle köpa dem fler gånger.
Han är ett domesticerat emotionellt stöd
Själ. Under tiden,
Todd arbetar med en advokat
och har stöd från fler än 25 000 personer världen över
genom en namninsamling online. Vad
Menar Todd Crandall på kalkondagen?
Så jag kommer att tala fritt om detta. Ja.
Jag älskar Thanksgiving-stämningen,
men traditionerna kring det är rent skitsnack.
Hur kan man sitta runt ett bord
och tacka när du har en död kalkon
att något geni tyckte det var en jättebra idé att stoppa ett bröd
av bröd i sin röv och sedan äta rövbröd ut
av något som mördades.
Och vi är tacksamma för det. Det är bara, förlåt.
Det är galet. Galet, precis där.
Hur trivs du i ditt nya hus? Dude? Va? Sitt.
Kan du sitta åt mig? Sitt. Sitt ner. Sitt.
En person skulle kunna bo i den saken och ha det bekvämt.
Mm-hmm. Jag menar, jag bodde i min bil.
så jag skulle sova i den saken.
Förstår du vad jag menar? Han har kastat sig mot ett par personer.
och de frågade bara: "Vad är det med din gris?"
Och jag säger liksom, sluta äta bacon, kompis.
Kom igen Mikael,
kom hit.
Jag försöker göra det jag vet är rätt. Ja.
Se, han är fortfarande där, han springer nog. Duktig pojke.
Och jag vet att det jag gör är rätt.
Jag vet vad kapplöpning för återhämtning gör. Just det.
Och om någon inte gillar det, så är det inte mitt problem.
Det tog lång tid för mig att acceptera det.
Jag har många fel, jag erkänner dem.
Men Racing for Recovery har gjort mycket gott i 22 år.
Och en del av det där är bara lite löjligt.
Jag var beroende lika mycket som jag var med om att återhämta mig fullt ut.
Jag gör ingenting halvdant, ingenting.
Så jag har tagit den nivån av självförstörelse
och jag har just förvandlat det till en tank av självförbättring.
Inte bara för mig, utan för mänsklighetens bästa.
Så det är verkligen viktigt att se till
att detta förbättrar ditt liv i stort.
De har sitt personliga syfte
varför de vill korsa mållinjen.
Det ringer av utmaning, det droppar
med potentiellt bakslag.
Det kommer att sätta dig på prov.
Man skulle kunna titta på mig nu och se grejerna.
Kanske vad jag kör, vad jag har på mig, vart jag åker.
Snyggare än att köpa en hamburgare där ute
och sitter i en, sitter där ute hela tiden.
Träffade Duff McKagan från Guns N Roses i LA
Delta Club en gång.
Jag hade träffat honom förut, så han satt precis bredvid mig.
Jag säger liksom, Duff, vad är det som händer?
Vi går nu ombord på första klass-passagerare.
Ja. Det är bara ett enklare sätt att resa.
Allt jag har gjort verkar skaka burar
vem jag möter, vad jag gör.
Och det brukade störa mig. Nu älskar jag det.
För om jag skakar i din bur, ta en titt i spegeln
och försök att lista ut varför jag skakar om i din bur.
För jag försöker egentligen inte Kche. Lawrence har mer,
Todd Crandall är en av de hundratals
av idrottare som registrerar sig
för triathlonloppet på 70,3 mil i Augusta på söndag.
Det skulle bli hans 98:e lopp.
Jag är inte där ute och tävlar mot folk.
Jag bryr mig egentligen inte om min sluttid så länge
när jag korsar mållinjen.
Jag är en vinnare
Träning inför Ironman, Ohio i år.
Jag kommer att vara i juli.
Jag är lite nervös för att hålla mig lugn.
Tävlingsmorgonen blir min största uppgift.
Var inte platt när du, när du vrider din kropp,
Det är som om ditt huvud är på en klotter.
Ja, just det. Och det brukade jag också göra.
Det är liksom din, du är bara platt, typ hackningsdag.
Det är en glidning, du vet, den existerar.
Energibesparingen också. Ja, just det.
Alla frågar sig själva när de tränar inför en
av dessa är, varför i hela friden gör jag det här?
Och för mig handlar det bara om att pressa mig själv bortom allt
vad jag någonsin trodde att jag skulle kunna göra.
Jag kunde aldrig hålla fast vid något tidigare.
Så håller fast vid något
och att vara konsekvent i det betyder allt för mig.
Nu.
Det är den enda anledningen till att jag åker till Ohio i år är
För att Shane gör det
och jag vill vara en del av honom när han gör det.
Och jag vet inte ens vilket nummer
kommer att vara för mig vid den tidpunkten.
Och det bryr jag mig inte om.
Det blir hans första, och jag kommer att säga, jag var där
Kommer från beroende
och självdestruktivt beteende genom att göra något liknande,
vilket jag tror är den genomträngande formen av kärlek.
Jag kan ge min kropp allt detta till
förhindra att gå tillbaka till någonting
som någonsin skulle skada min kropp igen.
När jag använde det kändes det som att jag försökte
uppnå något som jag inte kunde.
Jag menar, det började som, du vet, att röka marijuana,
att dricka öl förvandlades till opiater
och sedan förvandlades det till heroin
och sedan så småningom knäcka kokain med heroinet.
Och det var ett ungefär sex år långt opiatberoende.
Och det började verkligen gå utför
denna sista gång
och sista gången jag körde rattfull blev mina föräldrar tillkallade
eftersom jag inte dök upp i rätten och bilar i deras namn.
Och min mamma ringde mig.
Jag minns och frågade mig
och jag sa till henne, du vet, att jag aktivt använde
och hon räddade mitt liv den dagen.
Så din mamma räddade ditt liv.
Ja, kommer in.
Jag var ärlig mot mig själv om
vad jag behövde, var jag var.
Och tävlar för återhämtning
gav mig den tid jag behövde
att lägga ner lite riktigt arbete på mig själv.
Tycker du att det är problematiskt att Racy
för Recovery anställer tidigare kunder?
Eller tycker du att det är en styrka?
Hm, jag tror det är en styrka.
Jag menar, vem är bättre till det,
för att hjälpa dig att använda programmet
än att någon gick igenom det.
Ja,
Självklart. Du vet, jag vill
börja deltid,
bara få in foten, eh, få husarrest.
Det kanske verkar som ett litet steg, men det är ett stort steg för mig.
Du vet, bara på väg tillbaka.
Det är som att komma tillbaka till världen.
Håller det mig, du vet, vaken på natten?
Tar det mig ifrån att koncentrera mig på
Vad pratar IOP om?
Det gör det inte. Så, du vet, återigen, om du,
om du anstränger dig
och oavsett hur små stegen är,
du anstränger dig, du förblir fokuserad.
Du vet, om du ber om hjälp med vetskapen om att du behöver hjälp
och du vet att du kan få det,
Jag tror att det måste finnas en vändpunkt för alla
där det är internt som ger dig drivkraften
att faktiskt förändra saker i ditt liv.
Att inse att jag inte vill ha det här längre
och jag vill ha det bättre för mig själv.
Jag minns att min pappa frågade mig,
kommer du någonsin att tjäna några pengar på det här?
Har du fyra barn att försörja? Och jag sa att jag ska göra det en dag.
Just nu, nej. Men någon dag ska jag göra det.
Detta började i en garderob.
Vi hade tre telefonlinjer i mitt hus på den tiden.
En privattelefon, en arbetstelefon,
och en faxmaskin med hårdvara.
När Racing for Recovery-linjen ringde,
Jag blev upprymd när den personliga linjen ringde.
Jag brydde mig inte ens om jag svarade, förutom när Duff McKagan
ringde mig från Guns N Roses.
Det var coolt. Men, eh, det var mycket oro,
mycket ångest, ibland viss depression.
Jag körde det här igen ur min garderob, körde över
till en kyrka, duka upp bord varje torsdag kväll,
tar ner den, lägger tillbaka saker i min bil,
körde hem den, ställde den i garaget.
15 år av att göra det gratis.
Vi fick statligt stöd.
Vi var på Medicaid, byggde upp min kreditvärdighet, förlorade den,
ansökte om konkurs, började om igen, alltihop
att fortsätta tävla om återhämtning, fortsätta, lämna in pappersarbete
att skriva under på utmätningen av ditt hus.
Det är jobbigt. Men jag tänker, ta det nu. Det är bara ett hus.
Det är bara en sak. Dessa materialistiska saker
som jag tappade bort längs vägen, jag tänkte, och vadå?
Herregud? Jag menar, ja, det suger eller vad det nu var.
men det är bara en grej.
Jag sökte efter den där inre tillfredsställelsen
vad jag gör och måste betala av.
Och det har det. Så det är en annan sak.
När folk säger, åh, du vet,
Todd handlar bara om pengar eller vad det nu var.
Jag säger: "Hallå kompis, jag förtjänade den här mannen."
Så tänk om jag tjänar pengar just nu?
Gå ut och gör din egen. Jag tål inte snåljåpare.
Jag har en hel del av dem som har varit med
och ut mitt liv rider jag på mina rocksvansar av vad jag har förtjänat
medan de förtalar mig längs vägen.
Jag vet vilka som gjorde vad de gjorde mot mig under den här resan.
Och titta vem som sitter här och pratar om det. Inte du, utan jag.
Så ta det och lägg det någonstans
som de flesta inte kommer att se, kompis.
För jag är fortfarande här och inte du.
Okej, nu kör vi. Att ta den här saken från en garderob,
för att få möjlighet att äga den här byggnaden,
Nat kändes fantastisk.
Jag visste den dagen jag började med det här att det skulle bli enormt.
Jag hade i princip 90% av visionen om vad det här är.
Bara genom att gå igenom den.
Utseendet på den här byggnaden är olikt alla andra där ute.
Och folk älskar det.
Det finns framgångsaffischer överallt här.
Jag behöver ingen som säger att de tycker att jag är fantastisk.
Det är trevligt. Som jag sa tidigare,
men jag, jag kommer inte hit för att leta efter det.
Det är precis som en spänningsbrytare, en relationsbyggare.
Det är därför de där grejerna ligger där uppe.
Vi har haft ett tankesätt
Att ha den här platsen redo för visning kallar vi den.
Vem som helst som går genom dörren när som helst,
de kommer att se det.
Det är som om vi inte använder en kvast
innan alla kommer in för att städa.
Det är hela tiden.
Jag är inte världens smartaste människa,
men jag är duktig på att ha människor omkring mig
som är bättre än jag,
som kan hjälpa till att ta det som finns i mitt hjärta och min själ
och göra det bättre än jag någonsin kunnat föreställa mig.
Är det allt? Det är allt. Wow.
Mitt hjärta är smärtfritt. Ja. Ja.
Det här förtjänar en applåd, grabbar. Ja.
Börja med en god vänskap
och, eh, spela ett bra partnerskap i många år framöver.
Todd. Absolut. Tack så mycket.
Uppskattar ni grabbar, uppskattar det. Vad ni gör. Japp.
Allt bra. Tack allihopa. Vi äger den här saken.
Vi äger det. Vi hade ingenting. Vi hade inga pengar.
Och titta vad vi fick. Det är ett bevis på det.
Det här är vad jag har försökt visa er med det här.
Trots allt vi har förlorat, vad är det som suger?
Du vill göra något och du sliter ur dig.
Du kan jävla göra vad du vill, vad som helst.
Så det här är en stor dag,
99 Ironmans här i Boulder.
Jag älskar känslorna jag känner,
på grund av den fysiska pressen jag utsätter min kropp för.
Det är bråttom. Tack.
Om du kan finna tröst i den ångesten
och fysisk smärta som säger något,
Jag känner ingen press att göra det.
Jag känner lättnad.
Det är liksom, åh, jag måste bara göra en till av de här sakerna
och sedan kan jag chilla.
Hundratals idrottare tävlade i Iron Man-loppet
i Boulder i morse.
Det är en imponerande händelse,
men ännu mer imponerande än
den rasen är de människor som deltar.
Denver Seven's, Christian Lopez presenterar oss
till en konkurrent som nådde en viktig milstolpe idag.
Todd Crandall säger,
denna händelse hjälpte honom att övervinna år av familjetrauma.
Jag kommer från ett 13 år långt beroende av droger och alkohol.
Jag blev nykter i, eh, april 1993
efter att ha fått min tredje straffanmälan för rattfylleri.
Livet handlar om att tjäna andra människor i nöd,
och det är vad vi är här för att göra.
Crandall säger att han kommer att tävla i sitt 100:e Ironman-lopp i
Hawaii i oktober rapporterar i Boulder.
Jag är Christian Lopez, Denver sju.
Jag vet inte, mannen. Det är, det är, eh, det är svårt.
Det här är den svåraste delen. Ike.
Jag tittar på båtarna, kan jag simma till en båt
och sånt, du vet, och det är liksom, okej,
gå sedan till nästa.
Jag har varit på flera Ironmans där
flera personer har dött
och jag tror att många kanske går in på det här
innan de egentligen borde.
Definitivt den där simningen, folk börjar för hårt,
de tappar andan, de börjar få panik.
Och det är där jag tror att många människor drunknade.
Mina döttrar var med mig på Ironman,
Wisconsin för ett par år sedan,
och två pappor dog under simningen
och de drog ut folk
och hon är, du vet, det är att min pappa, eh,
fan förväntade mig inte det.
Öh, det där, det där, när jag, när jag tittar på det från
det perspektivet, det, det, det, eh,
skrämmer mig lite.
Och sedan använder jag det som motivation.
Todd hade lite oro inför simningen.
Om du fokuserar på en aspekt av mekaniken
av stroken finns det inget utrymme i din hjärna att vara rädd.
Mantrat för dig att säga
för dig själv hela dagen ute i vattnet
är havet min vän.
Havet är min vän. Havet är min vän.
Det är bara det att, du kan dö här ute.
Vet du vad? Jag skulle kunna dö när jag gick över gatan.
Jag skulle kunna dö av en hjärtattack just nu.
Om jag dör under en Ironman, låt nyheterna bevaka det.
Främja racing för återhämtning så är vi bra.
Jag tänker inte leva i rädsla, men ja, människor dör.
Oroar du dig någonsin för att Todd ska dö under en Ironman?
Aldrig. Tänk om han är ungefär
att göra simdelen?
Oroar du dig någonsin för det?
Jag oroar mig aldrig för att något ska hända honom.
Det är liksom mitt jobb.
Ta hand om honom så att det inte händer,
Jag ser till att hans energifält är i ordning.
Vi har förberett allt dagen före loppet.
Allt som verkligen gör hans liv enklare.
Det är verkligen häftigt att vara så nära någon,
där hon många gånger har saker redo för mig
innan jag ens vet att jag behöver dem själv.
Och det är egentligen så förhållandet började, Ed.
Hur kan jag ta bort din smärta när vi går ut
till Ironmans och göra resor, jag gör flygschemat,
hotell, allt han behöver, måste jag säga,
Jag är ganska synkroniserad med honom.
Förmodligen mer än någon annan jag någonsin varit med om i mitt liv.
Jag tror att de flesta nog skulle säga att nu får det vara nog.
Jag skulle aldrig säga det till honom, det är för mycket.
Eller så är du klar med dem.
För jag tror att om det gör honom glad
och han arbetar ut vilka gifter som helst som behöver utarbetas
därifrån, då är det en positiv sak.
Ärligt talat är jag imponerad över hur han hanterar saker.
Det är därför jag aldrig är rädd
att något dåligt kommer att hända.
Han räknar ut allt det där i huvudet, du vet,
det finns alltid en reservplan.
Det finns alltid ett sätt att lista ut något.
Om något skulle hända honom. Hur skulle du känna dig.
Att fånga den känslan?
Jag skulle bli helt förkrossad.
Förlåt. Du är duktig.
Det finns massor av motiverande berättelser där ute.
Någon övervann en motgång
och de åstadkom något stort.
Vad gjorde det för mänskligheten?
Min berättelse handlar inte om att jag tog Coca-Cola
och nu springer jag Ironman.
Det är en del av det. Berättelsen handlar om vad jag gör med racing.
för återhämtning och dess framgång.
Det är historien.
Jag är inte beroende av någonting.
Jag är fokuserad på en mängd saker som gör att jag kan
att leva en balanserad, holistisk livsstil som jag tycker om att leva.
Jag är inte beroende av detta när det orsakar smärta
för andra människor är det ett problem.
När det hjälper andra att fortsätta göra det.
Empati, ödmjukhet och tacksamhet.
Jag känner empati med någon som ser det
och är avundsjuk på det.
Och det är mycket av vad det här är.
Det finns mycket avundsjuka
och jag bara, kompis, varför är du avundsjuk?
Vad är det som är fel? Vad behöver du? Hur kan jag hjälpa dig?
För jag har gjort samma sak. Jag förtjänade den här mannen.
Jag försöker inte bevisa någonting.
Jag tror inte att jag försöker visa vad som kan göras.
När du tittar dig omkring och ser var du är, så är du...
du är på denna otroliga plats som skapades
av vulkaner.
Den är vidsträckt och den är kraftfull.
Och, och du kan känna anden
av ön som bara kommer ut ur allting
annorlunda än någon annan plats
att du någonsin kommer att tävla.
Vilken annan plats du någonsin kommer att vara på den här planeten.
Och det är det som gör det fantastiskt.
När jag landar tackar jag ön
för att även finnas här när det är svårt
och varmt och blåsigt och allt det där.
Jag är liksom tacksam för att få uppleva all denna fysiska smärta
just nu eftersom det är den andliga belöningen i slutet
att allt det fysiska lidandet, om man så vill, är värt det.
Men när man sätter det i perspektiv, så finns det
så mycket onödigt lidande som pågår i världen att
En Ironmans lidande är ingenting.
Jag håller på att bli riktigt jävla. Dude, det här suger.
Det här är så svårt.
Jag tror att en av de största delarna för Todds 100-årsjubileum är
vad blir det utöver det?
Vilka lärdomar har han fått genom den här resan?
Varenda en av de där avsluten han får,
självklart har du ditt supportteam, de låter dig få
till startlinjen, men det är du
som tar dig till mållinjen.
Det var 23 år av triathlon
det ledde till en 32:a euforisk känsla.
Det var fantastiskt. Helt fantastiskt.
Det var allt. Och lite till.
som jag trodde att det skulle bli,
och det är ytterligare en anledning till att jag inte vill göra det igen,
för att den inte fångar samma känsla.
Så vad är poängen med att göra det?
Jag har gjort 106 Ironmans sedan 1999.
Som om jag har haft några av dessa i ett antal år.
Öh, världsmästarplagget från St. George som jag bar.
Hur jag ser ut, översätt till hur jag känner mig.
Den här har jag på mig på Penn State.
Jag har fått en fotograf att komma ut.
Jag vet att hon kommer att ta några bilder.
Jag har aldrig haft en röd. Jag har en magentafärgad cykel. Jag cyklar.
Så jag visualiserar redan
hur bilderna kommer att se ut
och det är de sakerna som hjälper mig att fortsätta.
Nästa år vill jag göra en sak
där jag gör ett visst antal på X antal kontinenter.
Jag vill komma dit jag ska
till en stad och föreläser på en skola,
äta en vegansk måltid någonstans, marknadsföra boken, du vet,
träffa vad som helst.
Så kroken av, "Hej, jag brukade vara en drogmissbrukare"
och nu gör jag hundra, mina hundra
och sjätte Ironman eller vad det nu är.
Det var det som startade hela den här grejen.
Så de små rädslorna jag pratade om tidigare, eh,
Jag har haft de där rädslorna hela mitt liv, du vet, inte
att jag vill skylla någonting på trauman och,
och omständigheter och miljö,
men de sakerna hade faktiskt mycket att göra med
varför jag blev den person jag blev.
Varför jag började tänka som jag gjorde i ung ålder.
Och jag visste inte att jag skulle lägga in något av
det tillsammans genom hela mitt liv.
En del dåliga saker hände mig i ung ålder.
Och, öh, det fick mig att tänka annorlunda.
Och sedan hushållet jag växte upp i med en våldsam far
som också försatte mig i ett tillstånd av rädsla
och osäker på allt och ingenting.
Och så var jag tvungen att skapa och lista ut sätt att vara lycklig
och le och inte tänka på de sakerna.
Och, och det, det var verkligen inte mitt fel
att det började så,
men det var mitt fel någon gång.
Varför jag fortsatte att göra dåliga val utifrån det gamla tankesättet
och de sätt jag kom på för att skydda mig själv och överleva.
Den här platsen har hjälpt mig att se på allt det i ett nytt liv
och placera den där den är,
det är kategoriskt bättre i mitt sinne
och jag kämpar mot deras rädslor och jag gör det inte ensam.
Du vet, det finns gott om folk runt omkring det där
som hjälper den positiva kraften här omkring.
Bara det att bli hälsosammare varje dag med träning
och, och varje dag vara engagerad i saker som är bra,
du vet, bandet.
Och, och jag har fått höra det ganska många gånger sedan jag var där
Här, saker jag har sagt har hjälpt människor.
Jag såg det aldrig komma, jag såg det aldrig komma.
Och så kan jag inte gömma mig bakom mina rädslor
och jag kan inte, jag kan inte hysa några negativa tankar.
För om jag gör det, då börjar jag bara döda mina
självkänsla igen och jag kommer tillbaka dit igen.
Jag kanske är där jag inte vill vara.
Jag vill leva idag och det är därför jag lever idag.
Ja, det är sant.
Hur stor andel av klienterna upprätthåller faktiskt nykterheten?
Jag skulle säga 25 %.
Jag tror att man vill ha det
och att faktiskt göra det är två olika saker.
Jag känner det, jag känner med dem.
Men jag tror att om, om jag låter det påverka mig mer än bara det,
Jag skulle inte kunna hjälpa nästa person.
Ja. Det har funnits några personer som jag har,
Jag har sett när man går igenom programmet och, och går.
Just det. När man tror att de är,
de gör ett genombrott.
Och det stämmer. När jag tänker
att de vill lämna programmet, det kan finnas något
så djupt där inne att de inte är redo att ta itu med det.
Jag använder inte ordet misslyckande,
Jag använder ordet "inte lyckats än".
Och varje gång lyckas någon inte riktigt heller
permanent eller så har de helt enkelt inte klarat det än.
Det påminner mig om hur tacksam jag är för att ha det jag har.
Du läser om människor som dör
som kom förbi här och sånt.
Det är, det, du vet, det krossar verkligen ditt hjärta
för, du vet, det är som att du inte kunde nå dem tillräckligt
att få dem att vilja förbättra sina liv.
Får det dig att ifrågasätta programmets tillvägagångssätt?
eller ditt eget tillvägagångssätt?
Inte alls. Nej. För jag vet vad det gjorde för mig.
Jag vet vad det gjorde för alla typer av personal som arbetar här
och vi hade alla något gemensamt.
Vi ville ha förändring.
Vi ville ha ett annat sätt att leva livet och vi fann det.
Vad racing for Recovery gjorde
för mig trodde de faktiskt på mig
tills jag började tro på mig själv.
Hon gör de saker som gör henne glad, du vet.
genom att ta hennes GED, du vet,
Hon arbetade på bensinstationer hela sitt liv.
Hon är inte bara nöjd där hon är.
Hon vill fortsätta. Vad kan jag åstadkomma härnäst?
Processen jag påbörjade
och sedan gick min mamma bort och jag blev deprimerad.
Så den sortens tappade motivationen.
Och så till slut tänkte jag, vet du vad,
Nej, jag måste avsluta det här.
Och jag följde min dröm
och det betyder mycket att ha er alla här med mig.
Det saknas två personer,
men jag vet att de finns här i mitt hjärta och det betyder mycket.
Din mamma är stolt över dig. Hon ser ner på dig.
Och jag var där med dig hela tiden.
Du vet, det var det, jag ser.
Så för fem år sedan från att bo vid sidan av
av motorvägen i Kalifornien för att göra detta,
det är vad det handlar om.
Hon gjorde allt detta på egen hand. Eh, du vet, motivation.
Nu har hon c-kort, DCA-innehavare.
Jag väntar bara på två GED-kurser
och resten gjorde jag på min telefon
och min telefon har rätt skärm, men det är hängivenhet.
Jag skulle försöka sova där, hon pluggar, du vet.
Och jag tänkte aldrig, åh, kör på det, kör på.
Det är vad som krävs, förstår du? Sömn
Det. Eh, vad
Hur är det med er? Kom hit.
Åh, ni är familj. Ni gör inte det ni gör.
och inte kallas familj.
Tror inte att ni är familj. Du och Julie är båda familj.
Du, du är stolt över mig, så du gråter. Jag älskar dig, älskling.
Jag, öh, det här kommer att låta knasigt,
men det finns vissa tillfällen, öh, min mamma har Facebook
och precis den dagen jag tog examen skickade jag ett meddelande till henne
och berättade liksom för henne, du vet, hur bra jag mår.
Och jag vet att hon skulle vara stolt.
Lite orolig. Många människor här,
men vi går i vattnet och sedan är det dags att gå därifrån.
Förra loppet började jag rida något på handen
så jag kan titta på det idag.
Jag fick andas för simträningen, för cykeln och min mamma,
För hon är här för det här loppet, så
det är riktigt speciellt för mig.
Jag ser fram emot en avkopplande simtur.
Jag ser fram emot en cykeltur utan blås och en riktigt varm tur.
och jag hoppas få träffa Josh
och Shane så alla tre
av oss kan korsa mållinjen tillsammans.
Det vore ganska coolt.
Så det verkar som hela vägen upp
tills du kommer i vattnet, det
verkar som om det tar en evighet.
Det svåraste för mig är oftast simningen.
Det finns en viss oro,
men min drivning är ur spel
och jag gör det varje gång
och så fort det avlossar,
Det är som om du stansade ditt tidskort,
Det finns människor bredvid dig,
Glasögonen immar igen, jag kan inte se vart du ska.
Det omedelbara är, du vet, att jag kommer att drunkna.
Det är den där kamp eller flykten.
Och sedan måste jag påminna mig själv om att sakta ner
eftersom jag förmodligen börjar i ett visst tempo
som jag inte kan hålla under hela kursen.
Ni kan aldrig dyka upp här och låta det vara enhörningar
och regnbågar, du vet?
Det är som om det här är en verklig mänsklig upplevelse.
Det är en rå upplevelse.
Jag tror att det kommer att hjälpa mig på ett personligt plan
sätta nya mål för mig själv
och förhoppningsvis kunna ge tillbaka det till kunderna också.
Han säger till alla att mitt enda mål är att slutföra,
för att slutföra simningen.
Jag fullföljer cykeln, fullföljer löpningen,
och korsa mållinjen.
Det fanns många tillfällen under träningen som jag ville
att ge upp, utan bara att fortsätta
och visat mig själv att man klarar av mycket,
Bara den prestationen var ganska viktig för mig.
Det är så stort att det är svårt att ta ett steg tillbaka
och tittar på det ibland,
men jag har de stunderna då jag kan
att se hur långt jag har kommit.
Men bortsett från det är det oftast bara vad som kommer härnäst
Och det är vad han vill göra i livet, att vara en vinnare.
Han övar på det varje dag och hans nykterhet
och hans fysiska kondition
och hans anställning genom Racing for recovery
och han försöker dela tillbaka det som har delats med honom
och jag är väldigt stolt över honom för det.
För mig, att se någon gå från att vara beroende
till Ironman, det är fantastiskt.
Det jag verkligen uppskattar är när de tillämpar det
fysisk Ironman-finish
och sedan vidare till nästa
av en familj för självförbättringsandlighet.
Det är verkligen vad Ironman handlar om.
Att ta någon bokstavligt har kommit in här
med en soppåse full med kläder
och sedan titta på dem som om de var sig själva, inte använda droger,
förlovar sig med sin familj.
Det är fantastiskt.
Efter att ha upplevt drogmissbruk i cirka 16 år
och de där självdestruktiva beteendena, jag,
Jag tycker det är fantastiskt, eller hur?
Jag tar inte på mig en kostym varje dag
att låtsas vara någon.
Jag är den killen.
Varje gång vi kommer in för en Ironman är det här mitt jobb.
Jag får lägga ut alla dessa solar
och skapa lite stämning för Todd.
Alla dessa blir polerade
så att de ser bäst ut på bilder. Får dem att må bra.
Tycker du att det är liksom ovanligt?
Gör jag det? Nej, inte alls. Nej. Mm-hmm.
Jag tycker inte att det är ovanligt alls.
Jag tror att det är en del av att sätta stämningen
och få dem att må bra.
Ja, det är bara, det är en del av presentationen, eller hur?
Du vill klä dig för framgång, du vill klä dig för
vad som gör dig lycklig.
När du klär på dig och tar på dig kläderna
och du mår ditt bästa
Och du ser ditt bästa ut, du ska göra ditt bästa.
Du har bara den ritualen och jag, jag kommer in
och allt, oavsett om det är ett hotell eller en Airbnb
och på sätt och vis göra det till ett hem.
Ibland finns det bara dagar då han har AA,
en tuff omgång och oron sätter in
och jag tror att jag ibland bara har en förmåga att veta
vad han behöver innan han behöver det.
Det är lite av den där OCD-känslan
som slår till då och då.
Det är praktiskt. Jag menar, jag tror
det är nog därför jag tycker om de där tråkiga uppgifterna
polering av Oakleys och den lilla uppmärksamheten på detaljer
och att jag lägger på nere.
Allt jag gör på morgonen är till en början för mig själv,
men jag vet att andra människor kommer att få den bästa versionen av mig
att hjälpa dem, och det är mitt syfte.
Men det är inte för att resa sig upp och motivera folk.
Det skulle jag kunna göra från soffan.
Jag ska göra något för att behålla mindset
som jag längtar efter varje dag, vad det än är.
Jag försöker inte skapa fler versioner av mig själv.
Jag försöker ta till mig det jag gör som har visat sig fungera
och få någon att använda
det välbefinnandet för deras eget välbefinnande.
Det är en annan match.
Det är det som gör mig så otroligt fantastisk
vad jag gör i människors tjänst.
Jag vet det här skiten. Jag läste det inte i en lärobok.
Det är därför de barnen knyter an till mig.
Så det är här hela min grej börjar, egentligen,
och ironiskt nog lördag när jag gör min hundra
och 11:e Iron Man för 53 år sedan idag
min riktiga mamma begick självmord av droger
och alkohol, att hon tog sitt eget liv.
Jag växte aldrig upp med tanken att "åh, herregud, min mamma tog sitt liv".
Stackars mig, jag kommer att ta kokain till slut.
Det, det är inte min inställning. Jag kände henne inte ens.
Jag har inga minnen av henne.
Men som en 56-årig man som är legitimerad terapeut och arbetar
med människor som har upplevt trauma, kan jag se tillbaka och,
och se mig själv som det där treåriga barnet
och se, hur kände sig egentligen det där barnet?
Så om du har gått igenom,
dina föräldrar har skiljt sig,
du har tyvärr blivit fysiskt misshandlad
eller gud förbjude, sexuellt
eller skit har hänt dig, det är där jag tror att ett val finns
att börja använda droger.
Du vet, när du snortar en replik eller vad det nu är,
eller dricker du vad som helst, så går vi alla,
Herregud, mitt liv suger.
Jag önskar att jag kunde göra det här. Jag borde ha gjort det där.
Att den sortens prat inte leder någonvart
om du lägger ner de här grejerna
och det inkluderar, du vet, kriminell verksamhet
eller vad ni nu håller på med.
När det slutar, som jag sa tidigare,
Du har precis gett dig själv en nyckel till att göra vad du vill.
Ett beslut att sluta med droger
och se vad det gör för människor.
Det är ganska roligt. Och ni kan göra något liknande
det på ditt eget, på ditt eget sätt.
Är det logiskt? Ja. Ställ några frågor. Jag har pratat färdigt.
Jag menar, det är en möjlighet att få information,
Du vet, hjälp mig med mitt återhämtning.
Jag har inte hunnit med många saker i mitt liv
och allt jag gör, allt jag fullbordar, det är liksom,
okej, som om jag gjorde det här, jag gjorde jobbet
och du vet, det är det, det bygger självkänslan.
Det får mig att må bra med mig själv.
Jag sprang mycket förr, men när jag hörde att du gjorde allt detta,
Öh, Ironmans och allt
som fick mig att vilja börja springa igen.
Så jag tänkte fråga dig typ, hur min process borde vara
att liksom, du vet, så småningom springa halvmaraton,
sedan maratonlopp, och sedan avancera
med liksom återhämtning och allt det där, du vet?
Så sa Suzy
att jag omedelbart började titta på dina skor
och jag tänker, ja, jag skulle inte springa i de där.
Så jag skulle köpa skor
och sedan leta upp lämpliga träningsprogram.
Gå till en löparbutik, kom i form ordentligt.
Om du behöver hjälp så hjälper jag till med det.
Börja springa och sedan när du vill komma igång med det här
eller vad som helst, jag ska visa dig
en sak jag vill att de där barnen ska få ut
av det är att de är av värde.
Vad de gjorde är inte vilka de är
och vad de kommer att bli är vad de är ämnade att göra.
Jag pratar liksom med hjärtat innan jag tänker särskilt mycket.
Och igår tänkte jag, det gör jag inte,
vet inte vad ni ska göra imorgon.
Jag skulle springa med några imorgon
och jag tänkte inte på,
Jag gjorde en Ironman för tre dagar sedan.
Jag är fortfarande trött, men de dök upp
och jag liksom, nu kör vi.
Det var fantastiskt att springa med de där killarna idag.
Jag känner att det bara är ett annat sätt att leva,
ett annat sätt att leva, du vet,
moral som du står på.
Många av dem gör dig till en bättre människa
och fortsätta att vara en bättre människa dag för dag.
Och det är något jag vill göra.
Du vet, jag vill inte att du ska vara en dålig kille.
göra samma saker om och om igen.
Han dök upp idag, han hade helt nya skor på sig
och jag frågade honom om dem.
Jag sa: "Hallå, var har du haft de där?"
Och han sa: Jag fick dem igår.
efter samtalet, som jag bara tänkte, wow,
Löpning är något jag vill göra.
Jag känner att vilken är den bästa chansen att göra det med Todd?
Du vet,
Jag, jag betonar att det dåliga är över
och det goda kommer så länge
eftersom du inte använder droger eller skadar dig själv.
Jag vill inte bli beundrad.
Jag vill bara vara ett exempel på vad som kan vara.
Överväger du någonsin självmord?
Jag kan inte ens räkna hur många gånger jag har tänkt
av det där.
Jag skulle inte ens, skulle jag säga
i 53 år har jag förmodligen känt
att i någon form
för över hälften.
Jag menar, det är över 50 %.
Öhm, har det
varit riktigt dålig?
Jag skulle säga, eh,
25 % av den tiden.
Och har det varit ännu värre än så?
Du vet, att komma dit du är
tar, du är
undersöka din planering, din,
Min nästa fråga är, varför
följde du inte upp med det?
Jag kan inte.
Är det för att du känner att ditt jobb inte är klart än?
Nej, det är,
Jag kan inte för, eh,
Det kan jag inte göra mot andra människor.
Visst. För jag tänker inte ge det till någon, någon som sa,
Ser du, jag visste att han inte kunde.
Jag visste att han inte skulle klara det. Dra åt helvete.
Kraftigt oväder drabbar östkusten
och hårt väder som drabbar centrala landet.
Den tropiska stormen Ophelia drog fram längs östkusten.
Ophelia nådde land i North Carolina tidigt
Lördag, med vindar på 112 kilometer i timmen
och kustöversvämningar, den långsamt rörliga stormen som dränker I
95 korridor
och mer regn som väntat från New York City
till Boston på måndag, vilket innebär en tuff morgonpendling.
Du vet, det här med min mamma, jag är alltid väldigt,
äh, stoisk kring det.
Jag har varit trotsig mot det.
Jag har varit arg över det,
men jag har aldrig riktigt brutit ihop
och bara erkände den smärtan,
äh, det har jag.
Jag brukade titta på det i ilska
vad hon gjorde.
Det och frustrationen och ifrågasättandet av varför hon gjorde det.
Sedan, genom mitt beroende, förstod jag varför hon gjorde det.
Och efter 30 år av nykterhet försöker jag verkligen
att omfamna vad det gjorde med mig som barn.
Hur det fortsatte som man
och den potential jag har att kontinuerligt läka
att göra gott med det.
Och tidvattnet avtar just nu här vid Jones Beach.
Men när vattennivåerna stiger senare idag,
det är då myndigheterna varnar invånarna att se upp
för fler kustöversvämningar.
Och allt eftersom vi fortsätter att se
För mig har det här handlat om utseende
vad hennes död har gjort för människor.
Om rollerna vore ombytta
och jag ser ner på mina barn som gör något sådant här,
Jag skulle vara, jag skulle göra,
Jag skulle vara stolt över dem.
Jag vill bli ihågkommen som någon som gav allt
att de var tvungna att få något att fungera
som var större än dem.
Det har inte gått utan många förluster.
En del av den förlusten har varit väldigt svår,
men jag tror att förlusten var tvungen att inträffa så att jag verkligen kunde omfamna
vad mitt livs syfte är.
Folk frågar mig alla, du vet, hur gör du de där sakerna?
Detta är en del av det.
Gör du en, tar du hand om din kropp.
Det här är kompressionsskor
som bara cirkulerar kompressionscykler på mina ben för att, eh,
läka upp och göra det igen om två veckor.
Och jag har det igen. Herregud,
Jag fick en till om två veckor.
Jesus.