Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hyvät naiset ja herrat: Red Ollero!
Vau. Paljon kiitoksia.
Muutama vuosi sitten teatterin täyttäminen oli minulle vaikeaa.
Tänä viikonloppuna myimme kolme esitystä loppuun.
Mahtavaa! Kiitos teille.
Vau.
Olen uran hankalassa vaiheessa.
Melkein kuin nousisin, mutta ei. Olen kuin Melkein julkkis.
Itse käytän termiä epävarma julkkis.
Se on epävarmaa.
Eli olen tavallaan julkkis, mutta…
Sillä tavalla julkkis, että asia täytyy aina selittää.
Kun on epävarma julkkis,
törmää monenlaiseen, mihin on vähän vaikea reagoida.
Sitä kävelee vaikka ostoskeskuksessa, ja joku tulee vastaan…
"Ben&Ben-bändistä?"
"Juuri siitä. Bändistähän minä."
Minua luullaan usein Ben&Benin jäseneksi, koska bändissä on se paksu julkkis.
Se Ben&Benin lihava tyyppi.
Ette taida tietää, miten se toimii?
Ettekö? Vau. No minäpä selitän.
Filippiinien viihteessä on kirjoittamaton sääntö,
jonka mukaan vain yksi lihava ihminen kerrallaan saa olla kuuluisa.
Ei kahta paksua julkkista. Sitä ei ole ikinä tapahtunut.
Huipulla on paikka vain yhdelle lihavalle.
Ja sitten Ben&Benin lihava tyyppi laihtui.
Hän laihtui, joten hän ei enää kelpaa.
Aivan. Häntä ei enää lasketa.
Hänet potkittiin jo ryhmächatistakin.
Meillä on paksujen julkkisten ryhmä.
Hän sai heti kenkää. "Painoindeksisihän on normaali!
Entä verenpaineesi? Miksi se on normaalin rajoissa?"
Potkimme hänet pois, ja nyt hänen paikallaan on tilaa.
Oikein kunnon valtatyhjiö.
Ja sitten valtataistlu minun ja Ninong Ryn välillä.
Tiedättekö?
En tiedä teistä, mutta omasta mielestäni seuraavaksi lihavan julkkiksen paikka -
kuuluisi minulle.
Vai mitä? Ettekö…
Eikö? Tulipa tuo pakotettuna!
Kuin olisin pakottanut. Vakuutan teidät vielä tästä.
En halua pakottaa teitä mihinkään.
Aiempien lihavien julkkisten kuuluisuus on liittynyt lihavuuteen.
TIedättehän? He ovat kuuluisia vain, koska ovat lihavia.
Niin kuin vaikka Monty.
Mikä hänen bändinsä onkaan? Mayonnaise eli majoneesi!
Jun Sabayton on kuuluisa, koska hän on aina ilman paitaa.
Lihavuuden näkivät kaikki.
Minulle se on peruskeskiviikko!
Teen samaa joka päivä. Lihaville se on ihan peruskauraa.
"Tehdäänpä rapeaa pataa."
"Keitetäänpä rapeaa possu- ja verimuhennosta."
"Rapeaa kare-karea."
Ihan arkipäivää minulle. Sen jälkeen syön.
He eivät tuo peliin mitään uutta.
Kaikki liittyy jotenkin lihavuuteen. Aina sitä…
"Olen täynnä!" Aina tuota.
Mutta katsokaa minua. Tsekatkaa tämä olemus.
Olen elävä todiste, että lihavakin voi pukea ylleen värejä.
Värejä, tajuatteko? Ennen minua lihavat pukeutuivat vain mustaan.
Nyt näen esityksissänikin lihavia ihmisiä värikkäissä vaatteissa.
Itsevarmuutemme on kasvussa.
Viime keikalla joku paksu oli pukeutunut violettiin!
Lihava ihminen ja violetti!
Tajuatteko, miten vaikeaa on olla lihava ja pukeutua violettiin?
Siinä kun lähtee kotoa, joku luulee heti Mäkkärin maskotiksi.
Näin on. Mutta nyt hänelläkin on itsevarmuutta.
Minä rikon rajoja. Katsokaa.
Katsokaa tätä ylläni olevaa Wear Amun mittatilauskimonoa.
Selässä on minulle tehty -
kirjailu.
Ja minulla on Jordanit ja kaikkea.
Siinä se nähdään. Todistan kaikille, että lihavuudellakin on arvonsa.
Eikä vain näin.
Tiedättekö?
Jokaisessa esityksessäni näytän kaikille,
että lihavuudella on historiallista ja yhteiskunnallista arvoa.
Lihavat ovat tehneet paljon. Ette vain tiedä sitä.
Ette tiedä, vai mitä? Onpa täällä paljon laihoja.
Olette puolueellisia. Luulette laihojen pyörittävän maailmaa.
Me olemme keksineet kaikenlaista, mitä te pidätte itsestään selvänä.
En edes tutkinut tätä asiaa, vaan se vain tuli mieleen.
Eihän asioita tarvitse nykyään selvittää.
Mutta kuunnelkaa! Tämä on ihan uskottavaa.
Luulen, että liukuportaiden keksijä oli lihava.
Vai väitättekö, että joku laiha keksi liukuportaat?
Laiheliini ja automaattinen portaikko?
Eivät portaat haittaa teitä!
Innovaatiot syntyvät tuskasta ja kärsimyksestä.
Jossain historian hämärissä -
lihava insinööri tallustaa kohti viidettä kerrosta.
Se on muuten ylipainoisten katto.
Neljäs kerros on ehdoton maksimi.
Viidennessä ollaan sitten että voi paska, kuolema tulee.
Näin on. No, insinööri kiipeää sinne viidenteen.
"Onpa tämä raskasta.
jonain päivänä teen portaat, jotka kulkevat ylös itsestään."
Ja niin keksittiin liukuportaat.
Kiitokset keksinnöstä saa Paul Thomas Liukuporras.
Joka keksi… Ihan tosi. Tarkistakaa TikTokista.
Kaikki tiedot ovat siellä.
Vai mitä? Ihan tosi, tarkistakaa.
Mitä muuta lihavat keksivät? Ette tiedä.
Helvetin laiheliinit. Valtamedian laiheliinipropagandan uhrit.
Näin on. Mitä muuta lihavat keksivät? Bideen.
Käytätte kaikki bideetä. Ymmärrän.
Se näkyy naamoistanne.
Tiesittekö, että sen keksi joku lihava?
Ei se teikäläisiäkään ollut. Te yllätte perseeseenne.
Yletytte kaikkialle. "Olen laiha, ja kaikki on käden ulottuvilla!"
Se se on hienoa elämää.
Se laihojen elämä.
Keksittekö te bideen? Ei, sen keksi joku lihava.
Joku istui alas… Hän oli kai sitten keksijä.
Hän ei pystynyt pesemään persettään. "En ylety sinne enää, koska syön liikaa!
Ehkä keksin jonkun vesiletkun, jolla voin roiskia persaukseni puhtaaksi.
Siinä saavat sitten paskat kyytiä."
Ja niin keksittiin bidee!
Annetaan aplodit John Bideelle.
Tosi juttu. Se on TikTokissakin.
Bideen keksi John Bidee. Näin on.
Ja näitähän riittää. Pyörätuoli.
Pyörätuolin keksi joku lihava.
Myönnettäköön, että kun hän ensi kertaa hahmotteli pyörätuolia,
se oli tuoli pyörillä, jotta hänen ei tarvitsisi seistä.
"Kaverit, minä keksin sen! Nyt ei tarvitse enää nousta hakemaan asioita.
Voimme istua koko ajan ja päästä perille."
Sitten muut näkivät sen.
"Hei, onpa tosi hyvä juttu liikuntarajoitteisille."
Ja keksijä sanoi:
"Niinpä!
Siihen minä sen tarkoitin."
Hän helpotti monen elämää.
Aplodit Wesley Pyörätuolille.
Osa teistä googlaa jo. "Onko tuo totta?"
Ehkä ajattelette, että he ovat kaikki ulkomaisia. Siis ne keksijät.
Filippiineilläkin on lihavia, jotka keksivät upeita asioita.
Tiesittekö, että silvanas on lihavan filippiiniläisen keksintö?
Tiedättekö, mikä se on? Osa laihoista on aivan kujalla.
Luen kasvoiltanne surua,
koska ette vielä tiedä silvanasia. Millaisia ihmisiä te olette?
Ettekö tiedä silvanasia?
Se on periaatteessa kannettava versio sans rival -kakusta.
Sans rival, jonka voi syödä vauhdissa.
Sans rivalissa ei ole mitään vikaa. Se on upea jälkiruoka.
Ei mitään ongelmaa. Se on mahtavaa. Tosi herkullista.
Miksi silvanas sitten piti keksiä?
Tämä tapahtui Dumaguetessa. Tämä on ihan tosi juttu.
Siellä sans rival keksittiin! Ettekö te pöljät tiedä?
Ettekö tienneet?
Totta se on. Siellä sans rival keksittiin.
Siellä muuan Bernadette Silvanas…
Aivan. Inklusiivisuuden nimessä välillä nainenkin.
Bernadette on aivan selvästi lihavan ihmisen nimi.
Siinä on nimessä painoa.
Eikö?
Jos miehen nimi on Pao Pao,
hänen kohtalonsa on olla kuin valas.
Kukaan ei ole ikinä sanonut: "Pao Pao, olet kova yleisurheilija!"
Ei ikinä ihmiskunnan historiassa.
Aina vain: "Pao Pao, tuolla on noutopöytä!"
Ja muuta vastaavaa.
"Missä?" No ei. Sellainen Pao Pao on.
Huomasitteko, että kaikki lihavat hahmoni ovat samanlaisia?
Olen surkea näyttelijä.
Bernadette Silvanas söi siis sans rivaliaan.
Jo neljättä siivuaan siis.
Sitten töistä soitettiin, että nyt on hätäkokous.
"Tule pian. Kävelet hitaasti."
Sanasta sanaan. Historian kanssa täytyy olla tarkkana yksityiskohdissa.
Hän sanoi: "Mutta…
Mutta neljäs sans rival -siivuni on vielä kesken!
Miten voisin syödä… Hetkinen!"
Hän pakkasi kakun levyksi folioon,
ja niin keksittiin silvanas.
Aplodit Bernadette Silvanasille Dumaguetesta.
Niin. Annetaan aplodit kaikille: Paul Thomas Liukuporras,
John Bidee, Wesley Pyörätuoli -
ja Bernadette Silvanas. Aplodit heille.
Uskoiko joku tämän?
Ei kukaan? Hyvä.
En halua yleisöä, joka kuuntelee valeuutisia.
Mutta totta se on.
Tämä ei liity lihavuuteeni,
mutta jos olette nähneet aiempia esityksiäni,
tiedätte, että minulla on aina jotain materiaalia Jollibee-pikaruokaketjusta.
En tiedä, tiesittekö.
Ei lihavuuteni takia tai siksi, että haluaisin Jollibeeltä rahaa,
mutta jos sellaista olisi tarjolla, kyllä se kävisi.
Raha kelpaisi kyllä.
Minusta Jollibee on Filippiinien lihavuusmyönteisin pikaruokaketju.
Näin se on.
He ovat ainoat, jotka ovat keksineet -
neljän palan Chickenjoy-sooloboksin.
Neljä palaa. Miten täydellinen määrä!
Täydellinen. Ja sille on kohdeyleisökin.
Neljän palan Chickenjoy-sooloboksi.
Aiemmin heillä oli selvästi vaikeuksia laskemisessa.
Kaksi palaa? Eihän se riitä.
Kuuteen palaan tarvitaan jo kaveri, vai mitä?
Se on vaivaannuttavaa, koska hän syö vain kaksi.
Tiedättekö?
Ne pitäisi jakaa, mutta saat itse neljä palaa.
Molemmilla on vaivaantunut olo. "Haluatko vielä? Ota vain."
"Ai minäkö? Oletko varma? Ihan varma?"
Aina tulee tuo vaihe.
Minulta kysytään, miksi olen niin innoissani neljän palan kanasta.
"Mikset ota kahta kahden palan annosta", kysyi joku laiha.
Laihat eivät voi ymmärtää. Olette tyhmiä.
Ettekö tajua?
Ettekö tajua, että jos tilaa kaksi kahden palan annosta,
tilaa kaksi ateriaa.
Kaksi ateriaa. Hirveä isku itsetunnolle.
Psykologisia vammoja.
Tiskillä kysytään, mitä haluaisit.
"Kaksi kahden palan kanaa."
Sitten sieltä tulee kaksi rasiaa ja kahdet aterimet.
Aivan varmasti. Siinähän on kahdelle.
Sitten menet pöytään. "Ai, tuo odottaa seuralaista." Ei.
"Olen yksin. Älkää tuomitko!"
Kun olet syönyt ensimmäisen, jäljellä on toinen.
Toinen rasia tuoretta kanaa, eikö niin?
Mietit: "Pitäisikö syödä tuokin?"
Annat periksi, koska et ole vielä täynnä.
"Syön nämä toisetkin kaksi palaa."
Otat sitä varten uudet aterimet.
Kuin aloittaisit puhtaalta pöydältä.
Syöt ja mietit: "Olen tosi lihava!"
"Olen tosi lihava!"
Mutta nyt tarjolla on Jollibeen neljän palan Chickenjoy-sooloboksi.
Jollibeen tuotekehitysosastolla on joku, joka on tehnyt työnsä kunnolla.
"Moni lihava ostaa kaksi kahden palan ateriaa!
Voimme iskeä siihen segmenttiin!
Lanseerataan neljän palan Chickenjoy-sooloboksi!"
Ja niin kävi, että monet lihavat riemuitsivat.
Se on oikea määrä!
Nyt astun Jollibeehen jo valmiiksi pirtsakkana.
"Hyvää huomenta." "Todellakin hyvää!"
Näin on.
"Mitä saisi olla?"
"No tietenkin Jollibeen neljän palan Chickenjoy-sooloboksi!"
Se on kuin unelmaa.
Ja annoksen saa vielä yhdessä rasiassa!
Ja vain yhdet aterimet.
Se on yhdelle hengelle!
Tosi kiehtovaa. Toivottavasti tämä kantautuu Jollibeelle asti.
Minä pyydän, Jollibee. Minä pyydän.
Olette todella, todella lähellä täydellistä tuotetta.
Ongelmanne on tämä:
kun syö neljä palaa kanaa, mitä täytyy tilata?
Ekstra…
Ekstrariisi! Tietenkin.
Koko termi "ekstrariisi" -
on ihan tosi ongelmallinen.
Se vihjaa, että riisiä olisi ylimäärä.
Se vihjaa, että riisiä on liikaa.
Että riisiä on jo tarpeeksi, mutta tarvitset vielä ylimääräistä!
Ei näin. Sitä ei ole tarpeeksi.
Ei edes kahden palan annokselle. Ihan typerää.
Vai mitä?
Ekstrariisi pitäisi brändätä uudelleen jotenkin sopivammaksi.
Uusi nimeni sille on "täsmäriisi".
Jos tilaa ekstrariisin, on kuin olisi syönyt liikaa.
Ja joskus tilaa toisenkin ekstrariisin tai kolmannenkin.
Päässä on heti ajatus, että söin valtavasti!
Jos nimi on "täsmäriisi", ja kassahenkilökin hyväksyy…
Tämän voisi sisällyttää koulutukseen.
Siinä voisi vaikka sanoa:
"Täsmäriisi, niinkö? Toki. Siinä on juuri tarpeeksi."
Vai mitä? Ja kun tilaa lisäannoksen:
"Ei huolta. Olemme kauniita sellaisina kuin olemme."
Näin on. Ja seuraavasta: "Ei hätää, lomallahan tässä ollaan."
Vai mitä?
Se on helppo homma. Minulla on Jollibeelle valmis hissipuhe.
Ei tähän tarvita edes uutta käärettä. Käytätte vain Champ-burgerin pakkausta.
Lapatte sinne neljä kauhallista riisiä.
Ja siinä se. Olkaa hyvät, Jollibee. Ei tarvitse edes maksaa minulle.
Tämä on lihavien hyväksi, ja on ilo auttaa. Kiitos vain.
Onko okei, jos juon,
vai oletteko ihan että maksoimme lipuista ja tyyppi vain juo lavalla?
Hyvänen aika.
Kaikki hyvin, rouva? Join juuri vettä.
Hän kuolee kohta.
Tiesittekö, että paikallisella artistilla on vaikeaa?
Varsinkin nyt, kun maailma on avoin, ja ulkomaalaisetkin ovat kilpailemassa.
Kun ulkomaalaiset tulevat tänne,
he vain nousevat lavalle, sanovat "mabuhay", ja…
"Joo!"
"Mahal ko kayo!" "Joo!"
"Ulkomaalainen puhuu tagalogia! Ottakaa rahani!"
Minä olen puhunut tagalogia jo kauan.
Jos minä sanon "mabuhay",
oletteko te… Oikeasti?
Älkää huijatko. Lippuni ovat halpoja.
Jos nostan hinnan 10 000 pesoon… "Onko hän ulkomaalainen?
Niin se aina on.
Mutta ihan paskaahan tämä on. Me riehaannumme heidän mabuhaystaan.
Onko kyse siitä, että me pilkkaamme heitä?
Koska ei mabuhay ole edes aito. Emme me niin tervehdi.
Kun ulkomaalainen sanoo lavalla niin,
hän on kysynyt filippiiniläiseltä teknikolta tai roudarilta:
"Miten te tervehditte Filippiineillä?" "Sanomme mabuhay."
Sitten tyyppi nousee lavalle. "Mabuhay!"
Mutta ei se ole totta.
Tervehtiikö kukaan täällä sanomalla mabuhay?
Jos yksikin läsnäolija käyttää sitä sanaa tervehdyksenä -
missä tahansa tilanteessa, häivyn ja lopetan urani.
Oliko joku? Ei kukaan! Ei kukaan.
Kuka sanoo: "Mabuhay, kamu"?
"Mabuhay, äijä. Joo."
"Missä olet? Poblacionissa?" "Joo."
"Lähdetkö jo? Mabuhay sitten!"
"Mabuhay, kamu. Mabuhay."
Ei. Tuota ei ikinä tapahdu, mutta ulkomaalaisille se menee täydestä.
Miksi? Häpeämmekö me todellisia tapojamme?
Häpeämmekö tosiaan? "Miten oikeasti tervehditte?"
"Psst!"
"Hei!"
"Kumusta? Mitä kuuluu?"
Heille pitäisi opettaa parempia filippiiniläisten tapoja.
Yksi juttu varsinkin on minusta kiva.
Kun minua pyydetään syömään. Tiedättekö?
Se tuntuu tervehdykseltä, kun on käymässä ruoka-aikaan.
"Liity seuraan!" Vai mitä?
Koko homma on kuin osa yhtä suurta roolileikkiä.
Tiedättekö?
Se on ainoa tervehdys, johon on vakiovastaus.
"Syödään!" "Ei kiitos, olen täynnä."
Ei sitä kutsua voi hyväksyä!
Minä muuten tajusin sen vasta 26-vuotiaana.
Luulin, että saisin suostua.
Ihan jatkuvasti.
"Syödään!" "Oikeasti? Mitä ruokaa?"
"Tässä on vain yksi hodari. Jaetaan se kolmeen."
Vai mitä?
Filippiiniläiset ovat aina pyytämässä syömään.
Vaikka jäljellä olisi vain kalutut luut.
"Syö nyt!" "Ei kiitos."
"En halua kanacurrysi porkkanoita.
Vain yksi jäljellä. Säälittävää."
Se syödään vain, jos jäljellä on riisiä.
"Syödään sitten tuo porkkana."
Siihen kutsuun on vakiovastaus.
Mahtavaa, vai mitä? "Tule syömään!"
"Ei kiitos, olen ihan täynnä."
Paljon tekosyitä, vai mitä.
Tyyppi kutsutaan syömään, jottei hän olisi vaivaantunut.
"Olet tervetullut syömään kodissani."
Sitten toinen vastaa, että ei kiitos, ei tarvitse.
Jos hän pysyy tiukkana, alkaa köydenveto.
"Syö nyt! Tätä riittää. Haen sitten lisää."
"Ei kiitos", ja sitten tulevat selitykset.
"Söin jo matkalla."
Miten niin "söit matkalla"?
Ajoit pihaan moottoripyörällä!
Söit siis matkalla?
Mitä ihmettä? Tiedättekö?
Hyvänen aika. Ulkomaalaisille pitäisi opettaa tuo.
Kun he tulevat esiintymään… "Syömään!"
"Olemme täynnä!"
Toinen juttu, josta pidän, on ingat.
Kun sitten eroatte… "Ingat!" eli turvallista matkaa.
Sanot varmasti "ingat". Ja painotat sitä.
"Ingat. Ingat ka."
"Mag-ingat ka." Se on automaattista.
Joskus sitä vie jonkun kotiovelle asti,
ja kun hän nousee autosta… "Ingat!"
- "Sinähän olet jo kotona." - "Niin olen."
"Oikeasti?
Tosi hassua. Olen kotona, ja toivotit turvallista matkaa."
Ja sitten tuota.
Pussailu alkoi vasta tuossa kohtaa.
Sori, se ei oikeasti kuulunut vitsiin.
Ingat, vai mitä? Miksi sitä täytyy korostaa?
Koska tiedämme, että asumme Filippiineillä.
Tiedämme, että oli miten oli, jotakin voi sattua milloin tahansa,
vaikka sitten kävellessä parkkipaikalle.
Sen takia ingat eli "ole varovainen".
Se on kuulemma englanniksi "take care".
Ei. Ei se ole. Ingat on intensiivisempi.
Ingat, eli "ole ihan saatanan varovainen".
"Olet Filippiineillä. Vaara vaanii."
Sitä se tarkoittaa.
Tiedämme kaikki, että kun lähtee mistä ikinä -
ja kävelee vaikka autolleen, mitään jalkakäytävää ei ole.
Tai jos on jalkakäytävä, äkkiä edessä on tolppa.
Sitten tehdään näin.
Otetaan sivuaskeleita tolppa naamassa.
Sitten osutaan johonkin märkään.
"Helvetti, se on kusta!"
Se on tuttua. Jokainen on kokenut saman.
Sitten kävellessä tiessä on reikä,
johon putoaa polvea myöten.
Ja sitten ollaankin leptospiroosissa.
Vaaroja on paljon. Äkkiä vastaan tulee kälyinen koditon.
Hän tulee juttelemaan ja on kuin…
Eikä häntä…
Ei kälyisiä kodittomia vastaan voi taistella!
Jos lyöt, otat myrkkyvahinkoa.
Ei sitä voi tehdä.
"Hyvä luoja!"
"Miksi minuun sattuu hitaasti ajan myötä?"
Tiedättekö? Ei siihen voi lähteä.
Kaikenlaista voi sattua. Voi tulla vaikka ryöstetyksi.
Tai saada osuman kolmipyöräisestä.
Tai astua paskaan.
Se on kaikkein ärsyttävintä.
Astua paskaan.
Eniten vaivaa. Automaattinen kotireissu.
Automaattinen kotireissu. Vaikka olisit juuri lähtenyt kotoa… "No niin."
Siinä on hyvä, jos voi lähteä kotiin.
Entä jos on matkalla töihin? Siistit vaatteet päällä.
Parfyymit suihkittu. Uudet kengät. Haluat hurmata duunikuumiksesi.
Lähdit jopa taksilla pysyäksesi puhtaana. Ja äkkiä törmäät paskaan.
Ja tietenkin astut siihen, etkä voi työn takia lähteä kotiinkaan.
Mikä neuvoksi? Koputtelet oville ja huutelet, onko joku kotona.
Nostat jalkaasi.
Näettekö? Käännät sen näin. "Onko ketään kotona?
Astuin paskaan."
Sitten joku täti avaa oven. "Mitä sinulle tapahtui?
Mitä tapahtui?
"Astuin paskaan!" Ja hän ojentaa letkun.
Vesi tulee letkusta tosi pienellä paineella.
Kuin kaataisi lasillisen vettä kengälle.
Ja täti höpöttää sinulle.
"Mistä tuo tuli? Minä sanon aina,
että nuo tulisi kerätä, mutta omistajaa ei ole.
Koiralla ei ole omistajaa. Kuka muka keräisi kakat?"
Hänen puhuessaan painat peukalosi letkun suulle -
saadaksesi lisää painetta.
Ei siinä voi kysyä, olisiko paineistetumpaa letkua.
"Olisiko teillä painepesuria?
Paska on jo kovettunut.
Se kuivui jo kävellessäni tänne altistuttuaan tuulelle.
Se kovettui kengänpohjan kuvioihin."
Äkkiä nainen kysyy: "Missä olet töissä?"
"Tuolla." "Lapsenlastani ei otettu sinne." Nyt se on sinunkin ongelmasi.
Astuit juuri paskaan!
Sairaan ärsyttävää.
Ennen luulin, että paskaan astuminen on pahinta, mitä voi tapahtua,
kunnes minulle tapahtui tämä:
Kauhaisin paskaa.
Jotkut tajuavat, ja toiset ihmettelevät. Minäpä selitän.
Siis kauhaisin paskaa.
K-A-U-H-A. Kauhaisin.
Mitenkö? Yleensä, kun astuu paskaan… Leikitään, että mikki on paskaa.
Okei.
Hyi.
Tässä tulee jalka. Hyp, hyp, hyp.
"Voi pahus! Astuin paskaan."
Niin tässä kävi, vai mitä?
Entä jos sen sijaan kauhaisisi paskaa?
Siinä kävi näin. Tämä on jalka. Hyp, hyp, hyp.
Se on juuri tässä.
Tässä näin. Tämä on siis epäonnista suurin.
Tässä on paska ja tässä kenkä. Ja jalka.
Tässä tähdet osuvat kohdalleen ja aiheuttavat kaiken.
Merkurius on perääntymässä.
Olen kotoisin etelästä ja käytän aina varvassandaaleja.
Sellaiset minulla oli jalassa. Kävelin tyytyväisenä kotikylässäni.
Kävelin, ja äkkiä… Täsmälleen tähän. Mitä tapahtuu seuraavaksi?
Liike jatkuu ylöspäin -
ja kauhaisee paskaa.
Se tuntui tosi oudolta.
Ei sitä osaa edes kuvitella.
Siinä sitä vain kävelee. "Onpa mukavat sandaalit."
Ja sitten äkkiä:
"Hei, miksi ne muuttuivat vielä mukavammiksi?"
Ja sitten: "Mikä tuo haju on? Mitä tapahtui?"
Katsot alas, ja väleissä on jo jotain keltaruskeaa.
Ei sitä meinaa uskoa.
"Miksi minulla on paskaa sandaalissa? Miten tämä tapahtui?"
Sitten katsot taaksesi tutkiaksesi, mihin oikein astuit.
Ja siellä se on jo pyyhkäistynä.
Paska näyttää tältä.
Se on jo pyyhkäisty.
Etkä voi tehdä mitään. Olet siis kauhaissut paskaa!
Se näyttää joltain keltaiselta mousselta.
Etsit siinä sitten letkua ja koputat ovelle.
"Onko siellä ketään?
Astuin… Ei, vaan kauhaisin paskaa!"
Siinä ei letku riitä.
"Tähän tarvitaan ämpäri.
Jalka sinne vain."
Pidättekö hahmosta? Luonnehdintani urbaanista isoäidistä.
"Voi sentään! Nykynuoret vain tiktokkaavat!
Pelkkää tiktokkausta. He eivät osaa tehdä töitä.
Eivätkä edes ympärileikkauta itseään." Tai en tiedä…
Jostain syystä ihmiset reagoivat juomiseeni taputtamalla.
En tiedä, miksi.
Isompi reaktio kuin vitseihini.
Pitäisi vain juoda koko esitys.
Voi luoja.
Minulla ja tyttöystävälläni oli juuri ensimmäinen vuosipäivä.
Joo. Jep.
Ennen sitä olin sinkkuna neljä vuotta.
Se on raskasta. Kuka on sinkku? Taputtakaa.
Rohkeasti vain. Siellä!
Kaksi kättä taisi nousta. Okei.
Onko täällä siis sinkkuja? Eikö? Siinä tapauksessa teillä -
on hyvät elämät.
Ärsyttävintä sinkkuudessa on se,
että muut kohtelevat sinkkua kuin tämä pitäisi korjata.
Tiedättekö? "Miksi olet sinkku?
Sinähän olet ihan OK.
Olet OK."
Hitto, sinkkuus on ihan sallittua.
Sitten sinkulle aletaan etsiä paria. Se vasta ärsyttää.
Muut luulevat tietävänsä, kuka on sinulle tarkoitettu.
Helvetti, se on vain niin ylimielistä.
"Serkkuni on sinkku."
"Nai sitten itse serkkusi."
"Todista se! Todista, että hän on sopiva. Sen jälkeen olen mukana.
Menkää te ensin pussailemaan."
"Hänhän on serkkuni." "Aina jokin tekosyy.
Ei se estä tosirakkautta.
Sinähän sanoit, että serkkusi on sopiva. Anna mennä sitten."
Vai mitä? Inhoan parin etsimistä toiselle.
Sinkulta kysytään suoraan: "Millainen sinun tyyppisi on?
Mantelisilmät? Vaalea iho? Tummempi?"
Sitten he alkavat jakaa naisia kategorioihin.
He luokittelevat ihmiset ja laativat sitten sinkulle listan.
Tosi luonnotonta.
Ei minulla ole ulkonäön suhteen mitään tyyppiä.
Minua kiinnostaa enemmän taloudellinen asema.
Olen antanut omalle tyypilleni nimen "ökytytöt".
Naiset, jotka asuvat rikkailla alueilla. Ei sen kummempaa.
San Lorenzossa tai rikkaammassa.
En vaadi muuta. He ovat parhaita!
Oletteko tapailleet ökytyttöä? Se on parasta.
"Missä olet töissä", kysyt.
"Olen vain perheyrityksessä."
Ökytyttö.
Sellainen, joka kysyy ihan yhtäkkiä:
"Lähdetkö mukaan perhelomallemme Prahaan?"
Kiitos! Ökytyttö.
Jopa rahoitus järjestetään valmiiksi. Ihan parasta.
"Mennään golfklubille. Voin käyttää korttiani."
Ökytytöt ovat parhaita.
Kunhan vitsailen. Olen tosi törkeä. Minä vain…
Perun sanani.
Oikeasti pidän rikkailla alueilla asuvista tytöistä,
koska heillä on varmasti suihku.
Suihkuseksi on mahtavaa.
Se on todellinen syy.
Suihkuseksi on parasta. Tykkääkö kukaan…
Ai eikö? Olenko se vain minä?
Hyvä on sitten.
Siitä suihkuseksistä., Minä haluan oikeaa suihkuseksiä.
En sitä elokuvien pelleilyä,
jossa pari pussailee suihkussa eikä huku.
Vettä tulee jatkuvasti, mutta kukaan ei huku. Kuulostaa huijaukselta.
Oikeassa suihkuseksissä päästään vuorotellen veteen.
Sitä minä haluan.
Toinen peseytyy ja toinen palelee.
Jäätyy siinä vieressä. "Joko se shampoo riittäisi?
Joko se shampoo riittäisi?
Tukkasi on tosi pitkä!
Siinä menee kauan. Minulla menisi vain hetki.
Saisinko minä nyt?"
Sitä minä haluan.
Leffojen suihkuseksi on paskaa. Sitä seinään painamista. Ei kelpaa.
Ja se kiihottaa heitä.
Seinää vasten painaminen sattuu!
Onko teitä painettu seinää vasten? Seinät ovat kovia!
Se on eri asia kuin sänkyyn paiskaaminen. Seinä ei jousta.
Siinä on laattoja. Ne ovat kovia.
Minut painettiin seinään, ja löin pääni.
"En kuule mitään.
Onko tämä aivotärähdys?
On se aivotärähdys.
Näin niitä siis syntyy. Täytyy tästä lähteä sairaalaan."
Suihkuseksi on ihanaa. On kivaa pestä toinen toistaan.
Minä pesen sinun selkäsi ja sinä peset minun.
Sellaista. Tai sitten voi pyytää:
"Vetäisitkö karvat perseestäni?
En itse ylety." Se on todellista rakkautta.
Rakastan suihkuseksiä. Kokeilin kauhaseksiäkin. Ihan eri juttu.
Se ei ole kuumaa. Siis…
"Vesi on vähän kylmää. Kestätkö?
Se on seissyt jo tovin. Keitänkö lisää?"
Siinä sitten kyykitään.
Miksei kauhalla peseytyminen rentouta?
Suihkussa voi vain seistä. Kauhan kanssa kaikki on intensiivistä.
Siinä on kiire, koska vesi valuu nopeasti pois.
Sitä täytyy jahdata. "Täällä asti!"
Olen kokeillut sitä. Se on ihan eri asia!
Eri asia kuin suihkuseksi.
Kun olen sinkku… Varsinkin nyt.
Asiat ovat toisin. Monet ovat seksipositiivisia. Niin olen minäkin.
Yritän suhtautua avomielisesti ihmisten haluihin ja kinkeihin.
Välillä vastaan tulee ei-yhteensopivia ihmisiä. Joskus hommat eivät toimi.
Kun olin sinkku, tapailin jotakuta, ja kaikki sujui hienosti.
Juttelimme ravintolassa, ja meillä oli selvästi hyvä yhteys.
Meillä oli sama maku musiikissa ja elokuvissa.
Kuljeskelimme kauppakeskuksessa, ja kolme tuntia hujahti huomaamatta.
Me vain juttelimme.
Sitten saatoin hänet kotiin, ja hän kutsui minut asuntoonsa.
"Jes! Nyt tämä onnistui", ajattelin.
Pääsimme hänen asuntoonsa ja pussailimme.
Noin. Olipa se kamalaa.
Se oli komediapussailua.
Oikein tehtynä se näyttäisi typerältä.
Tuo ei ole okei. Sellaista on komedia…
Pussailimme siis, ja sen jälkeen hän sanoi käyvänsä siistiytymässä.
Hän meni kylppäriin ja jätti jopa oven auki.
"Hyvänen aika. Oliko tämä kutsu?"
Äkkiä hän sanoi: "Tule mukaan."
Astuin sisään, eikä kauhaa näkynyt. Hyvä.
Sen varmistin ensin.
Sitten näin, että hänellä oli sellainen sadesuihku.
Se oli päällä, ja paine oli ilmeinen. Se jauhoi kalkitkin laatoista.
Paine oli niin kova.
Mietin, että vien korvani suihkun eteen. Se tuntuu tosi kivalta.
Ylellistä vedenpainetta. Olin riemuissani.
Pussailimme suihkussakin.
Sitten hän polvistui. "Ei ole totta! Vau. Ekat treffit, ja hän on jo mukana."
Äkkiä hän kysyi: "Pissaisitko päälleni?"
Hei! Täällä ollaan seksipositiivisia. Ei mitään ällötyksiä.
Jotkut tykkäävät sellaisesta, eikä se ole huono juttu.
Mutta jos ette ole yhteensopivat, ei kannata yrittää väkisin.
Näin on. Ongelma oli tämä.
Tilanne oli aika kinkkinen, koska olimme jo fiiliksissä.
Kaikki sujui hyvin. Olimme jo vauhdissa, kun hän kysyi.
Minun oli pakko torjua hänet.
Torjunta täytyy tehdä hienovaraisti.
On töykeää sanoa: "En halua!
Helvetin kuvottavaa!"
Vai mitä?
Pitäisi olla hienovarainen, mutta aivoni hidastuivat.
Aivoni siirtyivät luotiaikaan.
Äänet päässäni juttelivat. "Haluaako hän pissaa?" "Haluaa."
"Pidämmekö me sellaisesta?" "Emme.
Emme tosiaankaan."
"Mitä me sitten teemme?"
"Kieltäydytään kauniisti mutta heti, koska aikaa on mennyt jo paljon."
"Sinun täytyy nyt puhua. Anna mennä, Red."
"Ei ole hätä."
"Selvä", hän sanoi.
Ongelma oli vain siinä,
että minulla oli hirveä hätä.
Rakkoni oli kuin vesi-ilmapallo.
Jos minua olisi tökännyt, jotain olisi tullut ulos.
Ainakin hiukan jotain.
Olin kuin vesi-ilmapallo, mutta minä olen herrasmies.
Olen herrasmies. Me siis pussailimme. Ja harrastimme seksiä. Kolme kierrosta.
Emme ihan jatkuvasti, vaan juttelimme välillä.
Väliajoilla oli juttelua.
Kuulin, mitä hän toivoo uraltaan, mikä häntä turhauttaa esihenkilöissä…
Kuulin eksästä, jolla oli käärme.
Tiesin kaiken.
Kolmannen kierroksen jälkeen juttelimme vielä pitkään.
Lopulta jouduin hyvästelemään naisen.
"Oli tosi kiva ilta. Kiitos tästä." Hän sulki oven.
Heti kun lukko naksahti,
singahdin supernopeasti hissin luo.
Painelin nappulaa raivokkaasti.
Ajattelin, että hissi kulkee painostettuna kovempaa.
"Tarvitsen sinua nyt!"
"Tarvitsen sinua, hissi."
Pääsin alas ja autooni. Kiirehdin lähimmälle huoltoasemalle.
Ja virtsasin valtoimenaan.
Jos Guinnessin tyypit olisivat olleet paikalla, olisin tehnyt ennätyksen.
"Vau, tulipa paljon."
Paine oli valtava.
Juttu on niin, että kun pääsin sinne,
menin heti eriöön ja seuraavaksi tökkäsin peukalolla alavatsaani.
Satutin itseni, koska minulla oli vyö.
Pahinta on, kun on hirveä hätä, ja housuissa on vyö.
Kun sain housuni alas, penikseni… Tässä ovat housuni.
Penikseni teki näin.
Kuin paloletku!
Yritin hallita suihkua ja peräännyin.
Pissasin jo kolmen pisteen viivalta.
Steph Curry!
Se oli todellinen kaukolaukaus. Pissasin valtavasti.
Valtavasti. Se huuhteli koko vessanpöntön.
Niin paljon ja sellaisella voimalla.
Vessa oli vedetty, mutta homma oli kesken.
Täytin pöntön uudelleen. Sitten vedin sen vielä tavallisesti.
Halusin vain mainita tuon viimeisen.
Sillä tavalla siinä kävi.
No, mietin siinä:
"Miten päädyin tähän? Mitä hittoa tapahtui?"
Mietin taaksepäin. Ihan kuin nainen olisi juoninut kaiken.
Kun olimme ravintolassa tilaamassa, hän sanoi:
"Lisäksi kolme kannullista jääteetä."
Kolme kannua jääteetä?
Join sen kaiken. Kävellessä hänellä oli vesipullo.
Melkein kaksi litraa. "Haluatko?" "Joo, kiitos.
Huomaavaista."
Elokuvateatterissa hän osti isoimman juoman.
"En jaksa kaikkea." "Root beeriä. Kiitos."
Olisi pitänyt arvata. Se oli juoni.
En yhtään arvannut.
Kun kerron tämän tarinan, minulta kysytään:
"Miksi sinun piti mennä huoltoasemalle?
Mikset hoitanut asiaa seksin jälkeen?"
Ei se ole noin helppoa. Sanoin hänelle, ettei ole hätä.
Sitten äkkiä muka onkin. Miten se tapahtuu?
Ja miten nainen olisi reagoinut?
Tullut väliin ja huutanut: "Syötönkatkaisu"?
Ja sitten…
En oikeasti tiedä. Juodaanko sitä?
En minä tiedä, miten se toimii. No oli miten oli.
Siksi en tehnyt sitä. Se oli vaikeaa.
Olen kohdannut niin monta… En osaa selittää.
En morkkaa ketään, mutta jotkut mieltymykset ovat aika outoja.
Kuten vaikka pandemian aikana.
Kuka oli sinkku pandemian aikana? Melkoinen koettelemus.
Kaikkihan harrastavat seksiä chatissa.
Siellä se tapahtuu. "Vedän housusi alas.
Otan esiin penikseni, joka on -
23-senttinen."
Se on haastavaa.
Ja termikin on ruma. "Kyberseksi".
Kyberseksi!
Eikö? Ei yhtään seksikästä.
Jos vaikka juttelee naisen kanssa:
"Käykö kyberseksi?" Ei yhtään sulavaa. "Lähdetäänkö Zoom-huoneeseeni?
Minulla on premium-tili.
Ei 40 minuutin ylärajaa. Rajattomasti aikaa."
Se olisi outoa. En tajua.
Chattasin yhden naisen kanssa. Sain nakukuviakin.
Alastonkuvia. Lähetteleekö joku täällä sellaisia?
Oikeasti? Okei.
Sain häneltä alastonkuvia. Sanoin tietenkin häntä kuumaksi ja kaikkea.
Sitten hän kysyi:
"Tekisitkö spermatribuutin?"
Kaksi täällä…
Kaksi tietää, mikä se on. Muut vain teeskentelevät.
Spermatribuutti on se, kun kumppani lähettää alastonkuvia -
ja odottaa, että toinen…
No siis masturboi -
ja laukeaa sitten kuvien päälle.
Sitten kuvan päällä olevasta tuotoksesta otetaan kuva,
joka taas kiihottaa kumppania.
En tiedä, miksi, mutta näin se vain on.
Ei se ole minusta outoa.
Tämä kink on vain logistisesti aika haastava.
Sillä, jolle kuvat lähetetään, täytyy nimittäin olla tulostin.
Eikö?
Logistisesti haastavaa.
Kolmelta aamulla: "Laukaisitko tälle kuvalle?"
Ei minulla ole tulostinta.
Eikä kuvaa missään muuallakaan voi tulostaa.
Jos kotona on tulostin, se on yleensä perheen yhteinen.
Sitten täytyy koputtaa.
"Isä? Oletko vielä hereillä?
Tarvitsen tulostinta. Lähetin tiedoston sähköpostiin.
Tarvitsen A3:n. Siis A4:n."
A3 vaatisi jo ison koneen.
Entä jos ei ole tulostinta?` Menetkö liikkeeseen?
Vaikka kuva tulisi hyvissä ajoin, ei niin voi tehdä.
Kävelet painoon huppu päässä.
"Tulostakaa tämä."
"Mikä se on?" "Kuva. Joo, kuva."
"Mihin kokoon? A7?"
Vai A3? Mikä koko? Hei, täällä on alastonkuvia!
Matta vai kiiltävä?
Mitä kuvia nämä ovat? Teettekö spermatribuuttia?
Haluatteko kuvan laminoituna?
Jos kuva on laminoitu, kun laukeatte sille,
ettekä pidä lopputuloksesta, voitte vain pyyhkiä sen.
Sitten yritätte uudestaan. Ei tarvitse palata tänne.
Haluaisitteko kuvalle muovitaskun?
Siltä varalta, että teillä on monta kumppania. Ja monta alastonkuvaa.
Laukeatte kerran ja sitten vain vaihdatte kuvaa.
Voitte asetella kuvan esteettisesti miellyttäväksi.
Ehkä ette halua hukata oikein isoa satsia. Sellaista ei ehkä tule uudelleen.
Vaihdatte vain kuvaa, niin voitte lähettää sen useammalle.
Muovitasku on hyvä."
Se on logistisesti tosi haastavaa.
Sanoin chattikaverilleni, ettei minulla ole tulostinta.
Hän vastasi, että useimmat miehet hoitavat homman puhelimillaan.
Puhelimillaan?
Minä käytän puhelintani töissä!
Entä jos sitten makaan sängyssä ja se tippuu naamalleni?
"Hitto, laukesin tähän eilen."
Vai mitä?
Entä jos puhelimeni menee rikki?
Mitä sitten sanon liikkeessä?
"Mitä puhelimelle tapahtui?" "Se meni vain rikki."
"Mitä tämä on? Spermatribuutti?
Olisitte asentanut tähän panssarilasin.
Se suojelisi näyttöä.
Minäpä näytän teille. Tässä on panssarilasi.
Laukesin sille eilen neljästi.
Ei mitään ongelmaa."
Ihan suoraan sanottuna: selvä.
Jos laukeat puhelimellesi… Selvä.
Suostuit ja laukesit puhelimellesi. Miten otat kuvan?
Ja taas koputat oveen. "Isä… Oletko hereillä? Lainaa puhelinta."
Otan vain kuvan. Sitten voit poist… Lähetä se AirDropilla."
Tiedättekö? Itse asiassa minulle kävi näin.
Kun se tapahtui ensi kertaa, olin innoissani.
Kun olin lauennut puhelimelleni, tajusin sen.
Miten otan siitä kuvan?
"Voi paska. Mitä nyt teen."
Näin samalla oman kuvani makuuhuoneen peilistä.
Peilikuvassa nostin kannettavaa tietokonetta.
Kameraohjelma oli auki.
Käänsin web-kameran kohti…
Kunpa tämä ei olisi totta, mutta on se.
Nainen oli tyytyväinen. "Vau, näyttää hyvältä."
Tietenkin. Siinä on panssarilasi.
Vau.
Olipa törkeää.
Filippiineillä pidetään törkeyksistä.
Se on muidenkin koomikoiden käyntikortti. Törkeydet.
Olemme tukahdutettu kansakunta.
Katolinen ja tukahdutettu kansa.
Puhun aina esityksissäni filippiiniläisten aidosta kokemuksesta.
Mielestäni edustan meitä hyvin.
Edustan sitä, mitä tapahtuu, tai ainakin puhun siitä.
Ehkä tiedättekin, että minulla on välillä vitsejä uskonnosta,
sinkkuelämästä Filippiineillä tai lihavuudesta Filippiineillä.
Minusta on kiva, että on meitä edustavia filippiiniläis-amerikkalaisia koomikoita,
mutta he eivät edusta Filippiinien todellista kulttuuria.
Tiedättehän? Siksi minä taistelen sen puolesta.
Enkä vain minä.
Filippiinien standup-skene on nyt kovassa nosteessa.
Kiitos, Comedy Manila. Jos katsotte esityksiä…
Monet filippiiniläiset standup-koomikot -
kertovat tarinoita kulttuuristaan ja siitä elämästä, jossa varttuivat.
Samastutte ehkä useampaan koomikkoon, koska samastutte kulttuuriin.
Minuun samastuu varmasti moni lihava ja komea, vai mitä?
Noin. Siksi se kuuluu esitykseeni.
Minulta kysytään, eikö uskonnosta vitsailu ole loukkaavaa.
Se kuuluu kulttuuriin. Minä puhun lapsuudesta katolisena poikana.
Katolinen koulu, katolinen kasvatus…
Ei minulla ole ongelmia katolisen kirkon kanssa.
Se on oikeastaan hämmästyttävä. Tosi siistiä, vai mitä?
Taidan yhä muistaa kaikki kirkossa lauletut laulut.
Ne ovat kauniita!
Rakastan niitä, vaikken käy enää jumalanpalveluksissa.
Sitä paitsi isoäitini pakotti minut lähtemään kirkosta.
Hän ei vie minua enää kirkkoon, koska palvon kuulemma liian intensiivisesti.
Innostun liikaa.
Palvon vain liian kovaa, koska ne laulut ovat kauniita.
Ylistäkää koko maan Herraa
Iloitsevat sydämet, riemuitkaa Ou jee
Kitaroita soittakaa Urut, trumpetit, juhlikaa
"Onko täällä trumpettikin?"
Sitten isoäitini sanoi: "Tule alas sieltä!
Miksi seisot penkillä?"
Teen kirkossa näin, ja se on kielletty!
Ei saa palvoa enempää! Palvonta täytyy hillitä.
Ilmaisen itseäni, ja se on kielletty.
Meillä on upeita lauluja, mutta emme saa jorata. Miksei?
Ylistäkää koko maan Herraa on Filippiinien Bohemian Rhapsody.
Mutta me emme saa innostua liikaa.
Katolilaisena yksi suosikkejani on Visita Iglesia eli käynti 7 kirkossa.
Tiedättehän? Road trip. Oman perheen kanssa.
Jääherkkujen maisteleminen eri puolilta Filippiinejä,
"Tämä on siis Bulacanin versio. Ja tämä taas Lagunan."
Kaikkea sellaista. Se ilahduttaa.
Suosikkini on messukirjojen lukeminen.
Ristintien pysähdyspaikat? Lempparini.
Sitten äitini kielsi minua,
koska aloin tehdä hahmoille ääniä.
Mutta olenko väärässä?
Miksi Pontius Pilatuksella ja Magdalan Marialla pitäisi olla sama ääni?
Minä takia? Sama monotoninen ääni koko ajan?
Ei sitä voi… Minä sentään mietin motiiveja.
Ja annan hahmoäänilleni taustatarinoita omasta menneisyydestäni.
Minähän olen näyttelijä!
Olen esiintyvä taiteilija.
Jumala antoi tämän lahjan, mutta en saa esitellä sitä. Eikö ole outoa?
Miksen muka saisi?
Siksi viimeisellä reissullamme sanoin äidilleni: "Vielä yksi pysähdyspaikka.
Vain yksi pysähdyspaikka. Ole kiltti. Yksi ainoa."
Hän suostui.
"Mutta jos teet niitä ääniäsi, leikkaan kulkusesi."
Sellainen äitini on. Hän sanoi tuon kirkossa.
Aika villiä, vai mitä?
Hän antoi minulle messukirjan. Pysähdyspaikka 11.
Kelpo pysähdyspaikka.
Jeesus ristiinnaulittiin kahden varkaan väliin. Kolme hahmoa.
"Kyllä tästä jotain syntyy."
Mietin, pitäisikö vain lukea -
vai tehdä sitä, minkä vuoksi minut on tähän maailmaan tuotu.
Näin siis kolme hahmoa.
Kun oli viimeinkin minun vuoroni,
sanoin: "Jeesus ristiinnaulittiin kahden varkaan väliin,
ja toinen heistä sanoi…"
"Etkö sinä ole Jeesus Kristus?
Käytä nyt voimiasi -
ja pelasta meidät täältä!"
"Ole hiljaa!
Ole hiljaa!"
Nyt äitini oli jo toisen perheen matkassa.
Hän oli palannut pysähdyspaikalle kolme. "Helvetin hyödytön kakara."
Hän toisti sen paikan.
Näin on. "Ole hiljaa!
Hän…
Hän on viaton. Me olemme varkaita.
Hän on viaton.
Jeesus!
Muista nimeni, kun saavut paratiisiin."
"Joo, mabuhay, kamu.
En unohda sinua." Kiitos teille!
Pitäkää kiinni unelmistanne!
Tekstitys: Riku Kanninen