Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dame i gospodo, Red Ollero!
Hvala vam lijepa!
Do prije nekoliko godina nisam uspijevao napuniti dvoranu,
a ovaj vikend imamo tri rasprodana nastupa.
Čovječe! I zato hvala.
Ludo.
U nezgodnom sam dijelu karijere.
Čini mi se da sam u usponu, ali i ne baš…
Nisam na rubu slave.
Prije bih rekao da sam „nepouzdano slavan”.
Kužite? Nepouzdano.
„Nepouzdano slavan”. Slavan je, ali i ne nužno…
Kao slavna osoba za koju frendovima i dalje morate objašnjavati tko je.
Kad ste nepouzdano slavni,
događa vam se svašta na što je teško reagirati.
Na primjer, u šoping centru ste, a netko vas vidi i bude ovako…
Ben&Ben!
Da, misle da sam tip na bongosima iz benda Ben&Ben. Često me brkaju s njim
jer je on dugo bio naša slavna debela osoba.
Onaj debeli iz Ben&Bena.
Ne znate zašto, zar ne? Ne znate to pravilo?
Stvarno? Čovječe… No dobro, objasnit ću vam.
U filipinskom šoubiznisu postoji nepisano pravilo
da u određenom trenu samo jedna debela osoba smije biti slavna.
Nikad u povijesti nismo imali dvije debele zvijezde.
Na vrhu smije biti samo jedna debela osoba.
A onda je nedavno
onaj debeli iz Ben&Bena smršavio, je li tako?
Smršavio je.
I tako je diskvalificiran.
Da, diskvalificiran je.
Već smo ga izbacili iz grupnog chata.
Imamo grupni chat „Debeli i slavni”.
Odmah smo ga izbacili. „Imaš normalan indeks tjelesne mase!
Koliki ti je krvni tlak?
Zašto ti je normalan?”
I tako smo ga izbacili,
ali nastala je praznina.
Treba je popuniti, pa je došlo do previranja.
I tako se Ninong Ry i ja sad borimo za prevlast.
Kužite?
Iskreno,
ne znam za vas, ali po meni bih sljedeća prava debela zvijezda
trebao biti ja.
Zar ne? Ne slažete se?
Ne, sad ispada da sam vas natjerao!
Na silu ste se složili!
Uvjerit ću vas već.
Ne želim da bude na silu. Jer ja…
Sve dosadašnje debele zvijezde
svoju slavu temelje na debljini.
Debelo su se proslavile.
Poznate su samo po svojoj debljini.
Na primjer, Monty.
Kako mu se zove bend?
„E, Monty, kako ti se zove bend?” „Majoneza!”
A Jun Sabayton je stalno gol. Zato je poznat.
Uvijek hoda okolo bez majice.
Svi su vidjeli kako je debeo. Ja to zovem „srijeda”!
Tako mi izgleda svaki dan. Nama debelima je to tipičan dan.
„Spravit ćemo pohanu patu.
A sada pohanu svinjsku krv.
A sada pohano varivo kare-kare.”
Bože moj, pa ja to radim svaki dan! Tako se hranim. Velika stvar!
Ne donose ništa novo.
Zar ne? Sve im se temelji na debljini.
Uvijek je samo…
„Kako sam se najeo!”
Samo to rade.
A ja? Pogledajte me…
Pazite ovaj jebački stil.
Dokazujem da i debeli mogu nositi boje.
Tko se drugi oblači u boje?
Prije mene su debeli ljudi nosili samo crno.
A sad na nastupima viđam debele ljude u šarenoj odjeći.
Čini se da stječemo samopouzdanje.
Na prošlom sam nastupu vidio debelog tipa u ljubičastom!
Debela osoba u ljubičastom?!
Imate li pojma koliko je teško biti debeo
i nositi ljubičasto?
Čim izađete iz kuće, ljudi viču: „Dinosaur Barney!”
Kužite? Ali sad stječemo samopouzdanje jer ja pomičem granice. Pazite ovo…
Pogledajte ovaj kimono-sako po mjeri, iz Wear Amua.
Na leđima ima…
poseban vez.
Je li tako? Nosim i džordanice. Kužite?
O tome se radi.
Dokazujem svijetu da i debljina nudi nešto.
A ne samo…
Kužite?
Je li tako?
Na svakom nastupu pokazujem svijetu
da i debljina ima neku vrijednost, u povijesti i u društvu.
Debeli mnogo pridonose, samo toga niste svjesni.
Ne znate to, zar ne? Ovdje ima puno mršavih…
Pristrani ste. Mislite da svijetom upravljaju mršavi? Ne.
Mi smo izumili svašta što uzimate zdravo za gotovo.
Na primjer… Nisam ovo istražio, sam sam to zaključio.
Danas ionako ne treba ništa potvrditi, zar ne?
Ali slušajte! Plauzibilno je. Dobro?
Mislim da je pokretne stube izumila debela osoba.
Msilite da ih je izumio netko mršav? Pokretne stube?!
Netko mršav izumio je automatske stube?
Pa vi nemate problema sa stubama, zar ne?
Trebaju ti bol i patnja da bi došao do inovacija!
Mislim da je nekad u prošlosti
neki debeli inženjer morao otići na peti kat…
To je prag pretilosti, znate?
Naš je maksimum četvrti kat.
Na petom si katu već mislimo: „O, Bože, neću preživjeti…”
Tako vam je to.
Uglavnom, ide on stubama na peti kat…
„Baš je ovo teško.
Jednog ću dana napraviti stube koje se penju same od sebe.”
I tako su izumljene pokretne stube.
Na tome možemo biti zahvalni Faustu Pokretnostubiću.
Izumitelju… Istina je! Pogledajte na TikToku.
Ondje je sve istina.
Je li tako? Slobodno provjerite.
Što su još izmislili debeli? Ne znate!
Jebeni mršavi ljudi. Samo gutate tu mršavu propagandu!
Zar ne?
Što su još izmislili debeli? Bide!
Vidim da se svi služite bideom.
Vidim to po vašim izrazima lica.
Jeste znali da ga je izumila debela osoba?
Nije valjda netko mršav, vi možete doseći svoje dupe.
Vi možete sve doseći… „Kako sam mršav, mogu sve doseći!”
Zar ne? Baš vam je divno!
Vama mršavima!
Mislite da ste vi izumili bide? Izumio ga je netko debeo!
Mora da je neki izumitelj obavio nuždu i nije se mogao obrisati.
„Ne mogu doseći guzicu jer mnogo jedem!
Možda bih mogao izumiti neko crijevo
i njime isprati govno iz svog dupeta.
Samo ću ga isprati. Oslobodit ću se govana!”
I tako je izumljen bide!
Molim jedan pljesak za Ivana pl. Bidea.
Slobodno provjerite na TikToku!
Ivan pl. Bide, izumitelj bidea. Čista istina.
Ima još hrpa toga.
Invalidska kolica.
Invalidska kolica! Izumio ih je netko debeo.
Doduše, kad je prvi put zamislio kolica,
samo je napravio stolicu s kotačima da ne mora ustajati.
Bio je presretan. „Ljudi, gledajte što sam izumio! Više ne moramo ustajati!
Možemo sjedećki ići kamo god poželimo.”
Onda su ih drugi vidjeli.
„Baš super! Bit će korisna osobama s invaliditetom.”
Na što je on rekao…
„Apsolutno!
Tomu i služe.”
Mnogima je pomogao.
Molim jedan pljesak za Mihajla Kolićevskog.
Neki već guglaju. „Je li to istina?”
Možda mislite da su bili samo stranci.
Spominjem samo strane izumitelje. Bilo je i debelih Filipinaca
koji su ušli u povijest s divnim izumima.
Jesi li znali da je silvane izumila debela Filipinka?
Znate li što je to? Neki mršavi ovdje nemaju pojma.
Vidim vam tugu na licima.
Jer ne znate što su silvane.
Ne znate što su silvane?
To je u biti prijenosna verzija sans rivala, torte od meringe.
Torta koju možeš jesti u pokretu!
Sans rivalu ništa ne fali! To je divan desert.
Ništa mu ne fali, predivan je.
Stvarno je fin. Sve super.
Ali zašto je bilo nužno izumiti silvane?
To se dogodilo na Dumagueteu.
Na Dumagueteu. Istina je.
Ondje je izumljen i sans rival! Budale jedne! Ne znate to?
To ne znate?!
Istina je! Ondje je izumljen i sans rival.
Uglavnom, jedna djevojka, Bernadette Silvana…
Vidite? Ovaj put je žena, da bude inkluzivno.
Bernadette je baš ime za debelu osobu. Zar ne? Baš je onako…
Ima određenu težinu!
Zar ne?
Na primjer, ako ste muško i zovete se Pao Pao…
debljina vam ne gine.
Nitko nikad nije rekao: „Pao Pao, sjajan si u atletici!”
Nikad! To nije izgovoreno u povijesti čovječanstva.
Uvijek je samo: „Pao Pao, imaju švedski stol!”
Tako nešto.
„Gdje?!” Ma neću.
To je Pao Pao.
Jeste li primijetili da su svi moji debeli likovi slični?
Žao mi je, ne znam glumiti.
I tako je Bernadette Silvana jela sans rival…
Već je bila na četvrtoj krišci kad su je nazvali iz ureda:
„Održavamo hitni sastanak. Požuri se, strašno sporo hodaš.”
To je točan citat! Treba biti precizan, ipak je riječ o povijesnom događaju.
Na što ona kaže: „Ali…
Ali još nisam dovršila četvrtu krišku sans rivala.
Kako da je jedem dok… Samo malo!”
I tako je stavila krišku u foliju kružnog oblika
i izumljene su silvane.
Molim jedan pljesak za Bernadette Silvanu s Dumaguetea!
Da.
Molim jedan pljesak za sve njih! Faust Pokretnostubić,
Ivan pl. Bide,
Mihajlo Kolićevski,
Bernadette Silvana… Pljesak molim!
Je li itko povjerovao?
Baš nitko? Odlično!
Ne želim ljude koji gutaju lažne vijesti.
Ali ovo je istina.
Ovo nije zato što sam debeo,
ali ako ste gledali moje stare nastupe,
znat ćete da uvijek imam segment o lancu brze hrane Jollibee.
Ne znam jeste li to vidjeli.
To nije zato što sam debeo ili jer se nadam sponzorstvu,
ali da mi žele biti sponzor, ne bih imao ništa protiv.
Slobodno mi se javite.
Po meni je Jollibee lanac brze hrane koji najviše podržava debele Filipince.
Istina je!
Jer oni su jedini koji nude
porciju od četiri komada pohane piletine za jednu osobu!
Četiri komada. To je savršen broj!
Apsolutno savršen.
Imaju ciljano tržište za to.
Porcija od četiri komada za jednu osobu! Kužite?
Prije su imali problema s veličinom porcije.
Dva komada nije dovoljno,
a za šest komada trebaš doći s prijateljem, znate?
I uvijek je neugodno jer on pojede samo dva.
Razumijete?
Trebali ste dijeliti popola, ali onda ti pojedeš četiri.
Obojici vam bude neugodno…
„Hoćeš još? Uzmi samo.
Sigurno nećeš? Sit si? Pa dobro…”
Uvijek bude tako.
Netko me pitao: „Zašto si uzbuđen zbog porcije od četiri komada?
Zašto ne uzmeš dvije po dva?”
To me pitao netko mršav.
Mršavi ljudi to ne razumiju.
Glupi ste.
Kako ne shvaćate?
Kad naručiš dvije porcije od dva komada piletine,
to su onda dva obroka!
To su dva obroka. Naše samopouzdanje ne može to podnijeti.
To je pretežak udarac.
Na šalteru vas pitaju što želite.
„Dva puta po dva komada.”
A onda ti daju dvije kutije i pribor za dvoje.
Vidjet ćete. Za dvoje!
Ideš do stola i ljudi si misle: „Ovdje je s nekim.” Ali nisi!
„Sam sam došao. Ne osuđujte me!”
Nakon što pojedeš prvu od dvije kutije,
u drugoj te još čekaju svježi komadi pohane piletine.
I onda se pitaš: „Da pojedem to ili ne?”
Poklekneš jer još nisi sit.
„Ma pojest ću i drugu porciju.”
Onda uzmeš i čisti pribor.
To je kao novi početak.
Dok jedeš, misliš si: „Tako sam debeo!
Tako sam debeo!”
Ali sad postoji porcija od četiri komada za jednu osobu.
Neki zaposlenik u odjelu za istraživanje i razvoj u Jollibeeju
proučio je tržište i rekao šefu:
„Mnogi debeli ljudi naručuju po dvije porcije!
Mogli bismo iskoristiti tu tržišnu nišu!
Dodajmo u ponudu porciju od četiri komada za jednu osobu!”
I zbilja, mnogi su se debeli ljudi oduševili!
To je taman dovoljno, znate?
Sad sam uzbuđen čim uđem u Jollibee.
„Dobro jutro!” „Itekako je dobro!”
Istina je!
„Što ćete?”
„Molim vas četiri komada piletine za jednu osobu!”
Kužite? To je san snova.
I daju ti to u samo jednoj kutiji.
I pribor samo za jednu osobu jer to i jest narudžba za jednu osobu!
Zar ne? Fascinantno!
Ali… I nadam se da će ovo doći do Jollibeeja…
Jollibee, molim vas. Lijepo vas molim.
Imate gotovo savršen proizvod.
Ali ima jedan problem…
Kad jedeš četiri komada piletine, što još moraš naručiti?
- Dodatnu? - Rižu!
Dodatnu rižu! Je li tako?
Sam taj pojam, „dodatna riža”,
strašno je problematičan.
Kad naručiš dodatnu rižu,
postoji konotacija da je riječ o previše riže.
Podrazumijeva se da već imaš dovoljno riže,
ali tebi treba dodatna riža, zar ne? Ali to nije točno. Nema je dovoljno.
Čak i kod dva komada s jednom porcijom riže. Zar ne? Glupo je.
Je li tako?
Trebamo promijeniti naziv „dodatna riža” u nešto točnije.
Ja ću je odsad zvati „primjerena količina riže”.
Jer ako naručiš dodatnu rižu, osjećaš se kao da si previše pojeo.
A katkad naručiš još jednu,
pa čak i treću dodatnu rižu.
Odmah si počnem misliti: „Previše sam pojeo!”
Ali ako je to „primjerena količina riže” i blagajnik te još umiruje…
Možda da to dodate u obuku.
Zar ne? Možda bi mogli reći:
„Primjerena količina riže? Nema problema. To je taman dovoljno.”
Zar ne? A kad naručiš još jednu, kažu:
„U redu je, gospodine. Sva su tijela lijepa.”
Zar ne? Naručiš još… „Bez brige, ionako ste na godišnjem.”
Zar ne?
Zbilja je lako! Bez brige, Jollibee, na sve sam mislio.
Ne morate praviti nove kutije, samo uzmite onu za najveći hamburger
i u nju natrpajte rižu.
I to je to!
Jollibee, nema na čemu!
Ne morate mi platiti tu ideju.
To je samo za debele ljude i drago mi je što mogu pomoći. Da, hvala.
Smijem li popiti vode?
Ili ćete misliti: „Skupo smo ovo platili, a on sad tu pred nama pije!”
O, Bože…
Jeste li dobro? Samo sam popio gutljaj vode
i umire od smijeha.
Ne znam znate li to, ali teško je biti lokalni umjetnik.
Osobito danas kad je svijet globaliziran, pa se natječeš i sa strancima.
Kad strani komičari dođu ovamo,
čim izađu na pozornicu kažu: „Mabuhay! Živjeli!” i svi odmah…
„Da!”
„Mahal ko kayo! Volim vas!” „Da!”
„Stranac koji zna tagalog! Dajmo mu sav svoj novac!”
Ja osobno već dugo znam tagalog.
Ako ja kažem „mabuhay”,
hoćete li i onda… Ma je li? Je li?
Ne serite, moje su ulaznice jeftine.
Ako podignem cijenu na 10 000 pisa, bit će: „A odakle je?”
Uvijek je tako.
Zar ne? To su gluposti!
Tako smo sretni kad kažu „mabuhay”! Je li to zato što im se rugamo?
Jer „mabuhay” je zapravo laž. Uopće se ne pozdravljamo tako.
Kad strani izvođač na pozornici kaže „mabuhay”,
znaš da je producenta ili nekog od radnika pitao:
„Kako se na Filipinima pozdravljate?”
„Kažemo ‘mabuhay’.”
Zar ne? A onda čim dođe na pozornicu: „Mabuhay!”
Ali to uopće nije istina!
Zar ne? Pozdravlja li se itko ovdje s „mabuhay”?
Ako ovdje ima makar jedna osoba koja se bar jednom u životu
pozdravila s „mabuhay”,
odmah ću se umiroviti.
Itko? Nitko!
Ama baš nitko! Tko to kaže: „Mabuhay, stari moj.”
„Mabuhay, stari! Da, frende!”
„Gdje živiš? U Poblacionu?” „Da, stari.”
„Već ideš? Mabuhay, frende!”
„Mabuhay. Hej, frende, mabuhay!”
To se nikad nije dogodilo! Ali im ipak svima mažemo oči.
Zašto? Sramimo li se pokazati svoje prave običaje?
Je li? Sramimo li se? „Kako se zapravo pozdravljate?”
„Sa ‘pst’!” Zar ne?
Ili: „Oj!” Zar ne?
„Kumusta? Što ima? Kako si?” Je li tako?
Mislim da ih trebamo učiti drugim, boljim filipinskim običajima.
Meni je najdraži običaj kad me ljudi pozovu da im se pridružim u jelu.
To je poseban pozdrav kad ih posjetiš za vrijeme jela.
„Bok! Dođi, pridruži nam se!” Zar ne?
A najbolje je što je to samo jedan dio velikog igrokaza.
Zar ne?
To je jedini pozdrav koji ima zadan, uobičajen odgovor.
„Dođi jesti!” „Ma ne, hvala, sit sam.”
Ne smiješ prihvatiti!
Usput, ja to nisam znao do svoje 26. ili tu negdje.
Mislio sam da smijem i pristati.
I to svaki put.
„Dođi jesti!” „Može! Što se jede?
Imate samo jedan hot dog? Ajmo ga podijeliti na tri dijela.”
Zar ne? Filipinci su nevjerojatni. Pozvat će te i kad jedva imaju za sebe,
i kad su ostale samo oglodane kosti.
„Dođi jesti!” „Ma ne, hvala.
Ne želim vam pojesti jedinu mrkvu u curryju.
Samo je jedna. Izgleda tužno.”
To je ono što uzmeš ako ti je ostalo riže. „Dobro, uzet ću mrkvu.” Zar ne?
Tako to ide. To je uobičajen odgovor, zar ne?
Divno je. „Dođi jesti!” „Hvala, sit sam.”
„Uzmi, ja neću više!”
Izlike na sve strane, zar ne? Da mu ne bude…
Kažeš: „Dođi jesti!” da mu ne bude neugodno.
„Dobro došao u moj dom. Možeš jesti.”
Onda on kaže: „U redu je, ne moraš se mučiti.” Zar ne?
Ako ipak inzistira, počnete se natezati.
„Ne, ma dođi jesti! Imamo još. Donijet ću.”
„Ma u redu je, već sam jeo.” Krene s izlikama. „Jeo sam po putu.”
Kako to misliš?!
Pa došao si na motoru!
Kako si jeo po putu?
Što je to uopće?
Zar ne?
Za Boga miloga…
To bismo trebali učiti strance.
Dođu održati koncert… „Dođite jesti!”
„Siti smo već!”
Volim još jedan naš običaj, to što si govorimo: „Ingat! Čuvaj se!”
Poslije si na rastanku kažemo: „Ingat!”
Uvijek. „Ingat.”
Naglasimo to, zar ne?
„Ingat. Ingat ka.”
„Mag-ingat ka.” Automatski to kažeš.
Ponekad odvezeš prijateljicu kući, do samog praga,
i kažeš joj: „Ingat! Aha, da…
Već si doma!” „Da, tu sam.”
„Da, stvarno.”
„Baš smiješno! Tu sam, to je moj ulaz, a rekao si ‘ingat’!”
I onda tako…
Taj su se put spetljali.
Pardon. To zapravo nije dio šale.
„Ingat!” Je li tako?
Zašto to toliko naglašavamo?
Jer znamo da živimo na Filipinima.
Znamo da što god bilo, kamo god išao, nešto ti se može dogoditi.
Čak ti se i na putu do parkirališta svašta može dogoditi i zato: „Ingat!”
Ljudi kažu da to znači isto što i „čuvaj se”.
Ne, nije to isto.
Ovo je intenzivnije.
Zar ne? „Ingat.”
„Budi jebeno oprezan!
Na Filipinima si. Opasnost vreba.”
To je ono što znači.
Jer gdje god da jesi, kad izađeš na ulicu
i ideš do auta ili kamo već…
Kod nas nema nogostupa.
Ili ako ga ima, hodaš nogostupom i odjednom naletiš na stup.
Moraš ovako prolaziti.
Hodaš u stranu, a stup ti je tu pred facom.
Onda dođeš do mokrog dijela.
„O, sranje, to je pišaka! Pišalina!”
Zar ne? Svi smo to doživjeli. Znamo kako je.
Hodaš i odjednom naletiš na rupu.
Noga ti upadne do koljena.
Odjednom imaš leptospirozu. Zar ne?
Svašta je moguće. Hodaš ulicom i vidiš prljavog beskućnika.
Odjednom ti se obrati i sav je ovakav…
I ne možeš…
Ne možeš se boriti s prljavim beskućnikom.
Kad ga udariš, otruješ se, kao u videoigri.
Stvarno ne možeš.
„O, Bože!
Zašto mi s vremenom opada zdravlje?”
Zar ne?
Ne možeš, čovječe.
Svašta ti se može dogoditi.
Mogu te opljačkati.
Može te pogaziti tricikl.
Možeš stati na govno.
To je još najiritantnije.
Kad staneš na govno.
Najnapornije je. Automatski moraš doma.
Automatski moraš doma.
Čak i ako si tek izašao… „A dobro.”
Bolje je ako imaš mogućnost otići doma.
Što ako ideš na posao? Sav si sređen.
Stavio si parfem, obukao nove cipele…
Želiš impresionirati simpatiju iz ureda.
Čak si otišao taksijem da se ne oznojiš. I onda te odjednom dočeka govno.
I ti staneš na njega. Zar ne?
Ne možeš doma. Moraš na posao!
Što ćeš sad? Kucaš ljudima na vrata…
Dereš se: „Ima li koga?”
Dižeš cipelu.
Vidite? Digneš cipelu da vide.
„Ima li koga?!
Stao sam na govno!”
Zar ne? Onda izađe neka gospođa. „Što ti je bilo?
Što je bilo?”
„Stao sam na govno!” Onda ti da crijevo za polijevanje…
Ali slab je tlak vode. Slabo ide.
Isti je efekt kao da izlijevaš čašu vode na cipele.
Gospođa ti nešto govori.
„Gdje si stao na to?
Stalno im govorim da treba to skupljati, ali što kad je pas lutalica?
Nema vlasnika! Tko će pokupiti za njim?”
Dok ona govori,
ti staviš palac preko otvora crijeva…
da pojačaš mlaz.
Ne možeš reći: „Nemate neko crijevo s jačim mlazom?
Imate li minivoš, gospođo?
Govno se stvrdnulo.
Osušilo se na putu dovde,
zbog izloženosti vjetru.
I stoga se skrutilo među ripnama.”
A ona te odjednom pita: „Gdje radiš?”
„Evo tamo.” „Moju unuku nisu zaposlili.”
Sad je njezin problem i tvoj!
A samo si stao na govno!
Užasno naporno! Zar ne?
Nekoć sam mislio da je to najgore što ti se može dogoditi.
Sve dok mi se nije dogodilo sljedeće…
Zagrabio sam govno.
Da, neki od vas kuže, a drugi si misle: „Molim?”
Objasnit ću vam, može?
Zagrabiš govno. Zagrabiš ga.
Svršeni oblik glagola „grabiti”. Zagrabiti, jasno?
Kako? Dakle, inače kad staneš na govno…
Recimo da je mikrofon govno. Može?
Smrdi.
Ovo je tvoje stopalo.
Hop, hop, hop…
„Kvragu! Stao sam na govno.” Je li tako?
To se dogodilo u prvoj priči.
A kako izgleda kad zagrabiš govno?
Ovako. Ovo je tvoje stopalo.
Hop, hop, hop…
Ovdje je.
Tik do cipele. Kažem vam, to je najgora nesreća.
Tu je govno, a tu tvoja cipela.
Tvoje stopalo, je li?
Planeti su se morali poravnati
da bi se to dogodilo. Merkur je retrogradan.
Upamtite, ja sam s juga, pa uvijek nosim sandale.
Kad mi se to dogodilo, nosio sam sandale.
Šetao sam kvartom, svojim naseljem.
Hodao sam i odjednom… Baš tu.
Hodao sam… I što se onda dogodilo?
Stopalo se podiglo
i zagrabilo govno.
Kažem vam, prečudan osjećaj.
Ne možeš ni pojmiti što ti se dogodilo.
Samo bezbrižno hodaš…
„Ove sandale su baš udobne.”
A onda…
„Hej, zašto su odjednom još udobnije?”
A malo poslije: „Kakav je to smrad?
Što je bilo?”
Kad pogledaš, nešto žuto-smeđe već ti je među…
Ne možeš vjerovati.
„Zašto imam govno u sandalama?! Kako se ovo dogodilo?”
Onda se osvrneš. Moraš istražiti na što si to stao, naravno.
Kad vidiš govno, već je začešljano.
Ovako izgleda.
Već je začešljano, čovječe.
Ne možeš tu ništa.
I tako si zagrabio govno!
Kad ga vidiš, već izgleda kao žuti ganache.
I onda odeš potražiti crijevo za polijevanje, kucaš ljudima na vrata…
„Ima li koga?!
Upravo sam stao… Ne, zagrabio sam govno!”
Crijevo neće biti dovoljno.
„Trebat će ti kanta.
Stavi stopalo u nju.”
Sviđa li vam se moja urbana bakica?
Moja imitacija urbane bakice?
„Ajme meni!
Ti mladi danas samo TikTokuju!
Samo TikTokuju! Ne znaju raditi.
Više se ni ne obrezuju.” Ne, ne znam je li to…
Ništa ja ne kažem,
ali kad pijem, ljudi uvijek plješću.
Ne znam zašto.
Glasnija reakcija nego na šale.
Samo ću cijeli nastup piti vodu.
O, Bože…
Djevojka i ja nedavno smo imali prvu godišnjicu.
Da. Aha. Da.
Čudno je to. Prije toga četiri godine nisam bio u vezi.
Bilo je teško. Teško je, zar ne? Tko nije u vezi? Zaplješćite.
Ne sramite se.
Evo! Nekoliko ljudi podiglo je ruku.
Dobro. S ove ste strane svi u vezi? Baš svi? Pa dobro.
Znači svi vi…
Imate dobar život, ha?
Kad nemaš nikoga, najgore je to
što se svi ponašaju kao da nešto nije u redu s tobom.
Zar ne? „Kako to da nemaš nikoga?
Pa dobro izgledaš.
Sasvim si u redu.”
Zar ne? Dovraga, pa u redu je biti samac.
Onda te žele spojiti s nekim. To je najiritantnije.
Misle da znaju tko je prava osoba za tebe.
Jebote! Stvarno je oholo spajati tako ljude, zar ne?
„Moja sestrična je slobodna.”
„Onda se ti oženi njome!”
Dokaži! Dokaži, je li tako?
„Dokaži da je dobra partija, pa ću pristati.
Prvo ti izađi s njom. Spetljajte se.”
„Ali sestrična mi je.” „Pun si izgovora To nije prepreka pravoj ljubavi.
Nisi li rekao da ti je sestrična super? Zašto je onda nećeš?”
Je li tako?
Mrzim takvo spajanje.
Pitaju te kakve djevojke voliš. „Koji je tvoj tip djevojke?
Bademaste oči? Svijetla ili tamna put?”
Zar ne? Onda kategoriziraju žene, svrstavaju ih u skupine.
Kategoriziraju ljude,
a onda sastave popis i daju ti ga.
Čovječe! To je tako neprirodno.
Ja nemam nikakav poseban tip što se tiče izgleda. Baš nikakav.
Više obraćam pažnju na ekonomski status.
Moj su tip
„dobrostojeće djevojke”. Tako ih zovem.
Žene iz imućnijih obitelji. Ništa drugo.
Ne zanimaju me ako ne žive u centru, u redu?
Nikakve druge. Zar ne? Najbolje su!
Jeste ikad bili s dobrostojećom djevojkom? Nema boljeg.
One koje pitaš: „Čime se baviš?”
I kažu: „Radim u obiteljskoj tvrtki.”
Dobrostojeća djevojka!
Zar ne? To je ona koja te iz vedra neba pita:
„Želiš li s mojom obitelji na putovanje u Prag?”
Hvala, dobrostojeća djevojko!
Zar ne? Čak ti sredi i vizu. Nema boljeg.
„Ajmo u polo-klub. Plaćat ću karticom.”
Dobrostojeće djevojke! Najbolje su!
Šalim se! Kakav šupak, zar ne? Ne, samo se…
Još se i izvlačim!
Ne, jedini razlog zašto volim dobrostojeće djevojke
jest to što imaju tuš, a ne tabo.
Obožavam seks pod tušem.
To je jedini razlog.
Seks pod tušem je najbolji! Voli li ga tko?
Nitko? Nitko ne voli… Samo ja? Pa dobro.
Dobro, nema veze.
Dakle, seks pod tušem.
Želim pravi seks pod tušem.
Ne onaj lažni seks pod tušem iz filmova,
gdje se ljube pod tušem a da se ne utapaju…
Po njima šiklja voda, a ne utapaju se.
Kakve su to gluposti?
Želim pravi seks pod tušem, gdje ste naizmjence pod vodom.
To je ono što želim.
Kad se jedna osoba pere, a druga se smrzava.
Sav se treseš. „Još nisi gotova sa šamponiranjem?
Još nisi gotova sa šamponiranjem?!
Ti imaš dužu kosu.
Dugo će ti trebati. Ja ću biti gotov za minutu.
Mogu li sad ja?”
To je ono što želim!
A ne onaj lažni seks iz filmova, s guranjem uza zid. Jebeš to!
I to ih kao napaljuje.
Pa boli kad te netko gurne uza zid!
Je li vas itko ikad gurnuo uza zid? Tvrdi su!
Nije kao kad te bace na krevet. Nisu nimalo elastični!
Prekriveni su pločicama. Tvrdi su.
Jednom sam tako udario glavom o zid.
„Ništa ne čujem.
Imam li potres mozga?
Aha, imam potres mozga.
Znači, tako dobiješ potres mozga.
Bolje da odem u bolnicu.” Zar ne?
Lijepo je. Volim seks pod tušem. Volim kad perete jedno drugo.
Ja ću tebi istrljati leđa, ti ćeš meni. Zar ne?
To mi je super. I kad pitaš:
„Možeš li mi izvući tu dlaku iz guzice?
Ne mogu je doseći.” To! To je prava ljubav!
I zato volim seks pod tušem.
Probao sam seks za vrijeme pranja tabom.
Nije to to. Nije seksi. Polijevate se…
„Voda se već ohladila. Ne smeta ti?
Već dugo stoji u kanti. Da je zagrijem?”
I još čučite.
Zašto pranje tabom nije opuštajuće?
Pod tušem samo stojiš. S tabom je sve nekako intenzivno.
Žuriš se jer voda brzo curi niz tebe.
Moraš je loviti. „Već je tu!”
Probao sam i to.
Nije to to!
Seks pod tušem i dalje je bolji. Nije to to.
Kad nisam u vezi… A osobito danas.
Danas je drukčije. Mnogi su otvoreniji u seksu.
I ja sam otvoren.
Trudim se biti otvoren
prema ekscentričnim sklonostima i fetišima, znate?
Ali dogodi se da nisi kompatibilan s nekim.
Ponekad jednostavno ne ide.
Dok nisam bio u vezi viđao sam se s jednom curom i sve je super išlo.
Izašli smo na večeru.
Baš smo lijepo razgovarali, kliknuli smo.
Imali smo isti ukus za glazbu i filmove i sve to…
Šetali smo šoping centrom
i nismo ni primijetili da su već prošla tri sata.
Udubili smo se u razgovor.
Nakon toga sam je odveo kući
i pozvala me gore k sebi.
Pomislio sam: „To! Pobjeda!” Zar ne?
Došli smo u njezin stan, počeli se ljubiti…
Tako.
Grozna imitacija.
To je komična imitacija ljubljenja.
Ozbiljna bi imitacija izgledala čudno.
Zar ne? Čudno je.
To je komična verzija…
Uglavnom, ljubili smo se, a onda je rekla: „Ispričaj me na tren.”
I otišla je u kupaonicu. Čak je ostavila otvorena vrata!
Mislio sam si: „Poziva li me to ona u kupaonicu?”
Rekla je: „Pridruži mi se.”
Ušao sam i nisam vidio tabo. „Pobjeda!”
Zar ne?
To sam prvo provjerio.
Onda sam vidio da ima tuš, i to masažni!
Bio je uključen. Kakav tlak vode! Možeš čistiti fuge njime!
Tako je bio jak! Takav mlaz.
Mislio sam si: „Stavit ću uši pod mlaz.”
To je baš ugodno, zar ne?
To je taj luksuzni tlak vode! Bio sam presretan.
Ljubili smo se pod tušem.
A onda je kleknula. „Isuse, kleknula je!”
Već je na prvom spoju za to?
I kaže ona: „Hoćeš li se popišati po meni?”
Hej! Budite otvorena uma.
Ne budite gadljivi.
Neki ljudi to vole i u tome nema ničeg lošeg.
Problem je samo ako niste kompatibilni. Ne forsirajte to.
Zar ne? To je sve.
Problem je bio u tome
što je to bila škakljiva situacija
jer smo se već ufurali.
Sve je dobro išlo.
Već smo se ufurali, a kad me pitala to,
morao sam je nekako odbiti.
Ali moraš biti nježan kad nekoga tako odbijaš. Zar ne?
Bezobrazno je samo reći: „Ne želim to!
Odvratno, jebote!” Je li tako?
Zar ne?
Moraš biti nježan!
U glavi mi je sve bilo u slow motionu.
Kao u Matrixu.
Glasovi u mojoj glavi razgovarali su: „Želi da se popišamo po njoj?” „Da.”
„Sviđa li nam se to?” „Nimalo.
Nimalo.”
„Što ćemo onda?”
„Moramo je nježno odbiti, ali odmah jer je prošlo već mnogo vremena.”
„U redu, moraš nešto reći, Red. Hajde!”
„Još mi se ne piša.”
Na što je ona rekla: „U redu.”
Ali problem je bio u tome
što mi se zapravo jako pišalo.
Mjehur mi je nabrekao poput vodenog balona!
Da me netko bocnuo, malo bi iscurilo iz mene.
Procurio bih.
Kao vodeni balon.
Ali ja sam džentlmen, stari moj!
Džentlmen sam. I tako smo se ljubili.
Seksali smo se. I to tri puta!
Između smo i razgovarali. Nije samo bio non-stop seks.
Između bismo i porazgovarali.
Znao sam što želi od karijere, što je frustrira, što mrzi kod šefova…
Čuo sam i o bivšem koji je imao zmiju.
Sve sam znao! Sve!
Nakon treće smo runde još razgovarali. Dug razgovor u krevetu.
Naposljetku sam se spremio da odem.
Rekao sam: „Bilo mi je divno. Hvala ti.”
Zatvorila je vrata za mnom.
Čim je brava škljocnula,
otrčao sam do dizala, punim šprintom.
Brzo sam pritiskao tipku za dolje.
Jer dizalo će ići brže ako mu stvaraš pritisak.
„Trebam te!
Trebam te, dizalo! Nemoj me iznevjeriti!” Zar ne?
Došao sam dolje, sjeo u auto i odjurio do najbliže benzinske.
Ispišao sam ocean.
Moja bi pišalina ušla u Guinnessovu knjigu rekorda.
Suci se ne bi mogli načuditi.
Mlaz je bio silovit.
Međutim, kad sam došao onamo,
odjurio sam u kabinu, do školjke,
i zabio si palac u zdjelicu.
Ozlijedio sam se jer sam nosio remen.
Najgore je kad ti se jako piša, a nosiš remen.
Nakon što sam spustio hlače… Zamislite da su ovo hlače.
Kad sam ih spustio, moj je penis odmah samo…
Poput vatrogasnog crijeva.
Pokušavao sam ga obuzdati. Mlaz me gurao unatrag.
Već sam šutirao sa sredine terena.
Kao Steph Curry!
Na daljinu, kažem vam. A koliko sam ispišao…
Toliko sam ispišao da je bilo kao da sam pustio vodu.
I po količini i po snazi.
Pustio sam vodu, a još nisam bio gotov.
Čak sam ga opet napunio.
Poslije sam normalno pustio vodu.
Ako vas zanima i taj detalj.
I to je sve. Bilo je točno tako.
Poslijje sam se pitao:
„Kako sam se dovraga našao u toj situaciji?”
Kad sam se osvrnuo na cijelu večer, shvatio sam da me pripremala.
Kad smo u restoranu naručivali,
rekla je: „Uzet ćemo i tri bokala ledenog čaja od breskve.”
Tri bokala ledenog čaja od breskve?!
A onda sam sve popio. Kad smo šetali, imala je bocu vode,
i to dvolitrenu. „Hoćeš vode?”
„Da, može.
Baš si brižna.”
U kinu je uzela najveći mogući sok.
„Previše mi je.”
„Nema problema, popit ću ja.”
Trebao sam znati! Pripremala me.
Stvarno nisam znao što me čeka.
Kad čuju tu priču, ljudi me pitaju:
„Zašto si išao pišati na benzinsku?
Mogao si nakon seksa kod nje otići na zahod.”
Nije to tako jednostavno. Rekao sam joj da mi se ne piša.
A onda odjednom idem na zahod! Kako bi to izgledalo?
Da sam kod nje pišao, možda bi i učinila nešto.
Možda bi uklizila pred mene. „Blok!”
I onda bi odjednom…
Pardon, ne znam kako to ide. Piju li je?
Ne znam što rade!
Kako god…
Eto, zato nisam. Teško je to.
Već sam na toliko toga naišao da… Kako da to kažem?
Ne želim nikoga posramljivati,
ali neke su sklonosti dosta čudne.
Na primjer, za vrijeme pandemije…
Tko je pandemiju proveo kao samac? Čovječe, koja muka!
Znate kako je to… Seksali smo se samo preko poruka.
Samo cybersex.
„Skidam ti hlače.
Vadim svoj penis,
koji je dug
dva…
dvadeset i dva centimetra.”
Teško je to, zar ne?
A i taj pojam je tako ružan. Cybersex. Zar ne?
Cybersex.
Zar ne? Nije nimalo seksi.
Recimo da razgovaraš s nekom ženom…
„Jesi li za cybersex?”
Ne možeš biti šarmantan.
„Hoćemo li na moj Zoom?
Plaćam premium.
Nismo ograničeni na 40 minuta.
Neograničeno vrijeme!”
Zar ne? Čudno je.
Ne kužim… Uglavnom,
dopisivao sam se s nekim. Slala mi je gole slike.
„Opa, gole slike!”
Šalje li ih tko ovdje?
Ma je li? Aha!
Uglavnom, slala mi je gole slike. Ja sam joj pisao: „Seksi si”, i sve to.
A onda me pitala:
„Hoćeš svršiti na moju sliku?”
Dobro, dvoje ljudi ovdje
zna na što mislim. Ostali se pretvaraju da ne znaju.
Ovako to ide… Partnerica ti pošalje gole slike,
a onda očekuje od tebe da…
Znate već… Da masturbiraš.
I da onda ejakuliraš po slici.
I onda fotografiraš svoj ejakulat na njezinoj slici,
pošalješ joj ga i to je napaljuje.
Ne znam zašto, ali tako to ide.
Kužite?
E sad… To mi nije čudno.
Problem je samo u tome što je logistički izazovno.
Jer očekuješ da osoba kojoj šalješ gole slike
ima printer.
Je li tako?
Logistički je izazovno!
U tri ujutro ti kaže: „Želim da svršiš na ovu sliku.”
Je li tako?
Ali ja nemam printer!
Kažeš joj: „Nemam printer.” Ne možeš otići u kopiraonicu.
Ako kod kuće imaš printer, obično je obiteljski.
Moraš pokucati…
„Tata…
Jesi još budan?
Treba mi nešto isprintati. Poslao sam ti na e-mail.
Treba mi A3. U biti, A4. Da.”
Za A3 trebaš veći printer.
Što ćeš ako nemaš printer? Otići u kopiraonicu?
Čak i da ti partnerica unaprijed pošalje sliku, ne možeš to.
Odeš u kopiraonicu u hudici…
„Jedan primjerak, molim.”
„Koja datoteka?” „Ova slika.”
„Koje veličine? Za novčanik?
A3? U kojoj veličini želite?
Opa, gole slike!
Želite mat ili sjajno?
Za što vam treba? Svršit ćete na nju?”
Mrtav hladan.
„Želite li plastificirano?
Ako je slika plastificirana
i svršite na nju, ali vam se ne sviđa kako vam je ispala sperma,
samo je obrišete.
I probate još jednom. Tako ne morate opet dolaziti.
Želite li možda prozirnu košuljicu?
Plastičnu prozirnu košuljicu, ako imate više partnerica, za različite gole slike.
Samo jednom ejakulirate i zamijenite sliku.
Samo namjestite sliku
da ejakulat bude gdje želite.
Možda se dogodi da jako svršite i ne želite da propadne prilika.
Možda se ne ponovi.
Samo zamijenite sliku.
Tako možete poslati i drugima! I zato prozirna košuljica…”
Uglavnom, logistički je izazovno.
I tako sam joj rekao: „Žao mi je, nemam printer.”
Na što ona kaže: „Dečki najčešće samo svrše na sliku na mobitelu.”
Na mobitelu?!
Kako ću na mobitel? Koristim ga i za posao.
Što ako se budem dopisivao u krevetu i padne mi na lice?
„Kvragu, a svršio sam na njega.”
Zar ne?
Ili što ako mi se od toga pokvari mobitel?
Što ću reći serviseru?
„A što se dogodilo mobitelu?”
„Ne znam, samo se pokvario.”
„Jeste li svršili na njega?
Trebali ste staviti kaljeno staklo.
Za zaštitu!
Pokazat ću vam… Ovaj ima kaljeno staklo.
Jučer sam četiri puta svršio na njega.
Bez ikakvog problema.”
Zar ne?
I iskreno, nema problema!
I da svršiš na mobitel, neka. Pristao si, svršiš na mobitel…
Kako ćeš to onda slikati?
Opet ćeš kucati svom ocu. „Tata…
Jesi budan? Daj mi mobitel.
Trebam nešto slikati. Možeš poslije obrisati. Pošalji mi na e-mail.”
Zar ne?
Ali u mom je slučaju
to išlo ovako. Prvi put kad mi se to dogodilo, bio sam strašno uzbuđen.
Shvatio sam problem tek kad sam svršio na mobitel.
Kako da sad to fotografiram?
Rekao sam: „A u kurac!
Što ću sad?”
Bilo je smiješno jer sam vidio svoj odraz u sobnom zrcalu.
Vidio sam sebe kako dižem laptop…
Bili smo na videopozivu.
Namještao sam web-kameru
da se vidi…
Da je bar to samo priča, ali stvarno se dogodilo.
Bila je sretna. „Baš dobro izgleda!”
Kako ne bi, s kaljenim staklom…
Čovječe!
To je baš bilo prosto.
Filipinci baš vole proste šale.
Čak i komičari prije menne,
i oni uglavnom imaju proste šale…
Jer potiskujemo svoju seksualnost. Cijela naša nacija.
Katolička smo nacija i potiskujemo seksualnost.
A ja u svojim nastupima uvijek govorim o stvarnom životu Filipinaca.
Mislim da nas dobro predstavljam.
Predstavljam stvarni život. O tome govorim.
Ako ste već gledali moje nastupe, ponekad govorim o religiji,
o samačkom životu na Filipinima,
o životu debelih ljudi na Filipinima…
I po meni je super što postoje
filipinsko-američki komičari koji nas predstavljaju,
ali oni ne predstavljaju našu pravu kulturu, ovdje na Filipinima.
Je li tako?
I zato se ja borim za to.
I ne samo ja.
Na Filipinima danas imamo rastuću scenu stand-up komedije.
Hvala, Comedy Manili!
Ako gledate njihove nastupe…
Da, ima mnogo filipinskih komičara
koji iz svoje točke gledišta pričaju o svojoj kulturi,
životu i odrastanju.
I zato, kad gledate nastupe,
možda se možete više poistovjetiti s komičarima iz svoje kulture.
Na primjer, sa mnom se poistovjećuju debeli i naočiti. Zar ne?
Eto!
Zato je i to dio mog nastupa.
Ljudi pitaju: „Nije li uvredljivo zbijati šale o religiji?”
To je dio naše kulture. I zato pričam o svom katoličkom odrastanju.
O katoličkoj školi, katoličkom odgoju…
Iskreno, nemam ništa protiv Katoličke crkve.
Dapače, divim se Katoličkoj ckrvi!
Baš je kul, zar ne?
Jer čini mi se da se i dan-danas sjećam svih onih crkvenih pjesama.
Predivne su!
Više ne idem u crkvu, ali ih i dalje obožavam.
I to toliko da mi baka više ne da da idem s njom u crkvu.
Ne želi da idem s njom u crkvu.
Kaže da prejako štujem Boga.
Zanesem se!
Znate? Prejako štujem Boga.
Jer pjesme su predivne.
Slavite Boga, gospodara zemlje
Neka srca ispune nam se radošću
„O, da!”
Prebirite po žicama gitare
Radujte se uz orgulje i trubu
„Ima i truba?!” Kužite?
A moja baka bude sva…
„Silazi odande!
Zašto stojiš na klupi?”
Radim ovo u crkvi… A to se ne smije!
Ne smije se previše štovati Boga.
Treba se obuzdano štovati, je li tako?
Previše sam izražajan, a to se ne smije. Imamo divne crkvene pjesme.
Možeš čagati na njih.
I zašto ne?
„Slavite Boga, gospodara zemlje” naš je „Bohemian Rhapsody”.
Ali ne možemo se razuzdati. Ne smiješ se zanijeti.
Obožavam i korizmeno hodočašće,
kad se na Veliki četvrtak ide u sedam crkava. Zar ne?
Obiteljski izlet! Je li tako?
Imaš priliku kušati razne okuse sladoleda iz svih dijelova Filipina.
„A ovakav jedu u Bulacanu!”
„Ovakav je u Laguni!”
Zar ne? Takve stvari! Baš se razveseliš.
Najviše volim čitati iz misala.
Znate? Molitvu križnog puta.
To mi je najdraže.
A onda mi je majka to zabranila
jer sam oponašao glasove
raznih likova.
Ali zašto je to pogrešno?
Zašto?
Zar bi Poncije Pilat i Marija Magdalena trebali imati isti glas?
Kako je to u redu?
Sve izgovarati istim monotonim glasom?
Zašto ne bih smio…
Ja sam tu u krivu zato što u likove unosim emocije?
Je li? Jer im dajem pozadinske priče
i u njih unosim svoja iskustva?
Ja sam glumac, čovječe!
Izvođač sam. Umjetnik!
Ne smijem svojim bogomdanim talentom iskazivati ljubav prema Bogu?
Nije li to čudno?
Zašto mi brane to?
I zato sam za prošle korizme
rekao mami: „Molim te, samo jednu postaju.
Molim te, samo jednu postaju! Samo jednu!
Jednu, za ljubav Božju!”
Rekla je: „No dobro!
Ali ako budeš oponašao glasove,
odrezat ću ti jaja.”
Da, takva vam je moja mama! I još mi je to rekla u crkvi.
Ludo, zar ne?
I tako mi je dala misal. Jedanaesta postaja.
Dobra postaja. Solidna!
Isus je razapet između dva razbojnika.
Tri lika!
„Tu već ima materijala.”
Mislim si ja: „Kvragu, da samo pročitam
ili da učinim ono za što me Bog stvorio?” Je li tako?
I tako vidim ja tri lika…
I napokon, kad je došao red na mene, počnem ja čitati:
„Isus je razapet između dvaju razbojnika
i jedan mu od razbojnika reče…”
„Nisi li ti Isus Krist?
Zašto ne upotrijebiš svoju moć
da nas skineš s križa?”
„Šuti!
Šuti!”
Mama je dotad već bila s drugom obitelji.
Vratila se na treću postaju.
„Ovaj jebeni klinac… Beskoristan je."
Krenula je ispočetka.
Znate?
„Šuti!
On…
On je nevin. Mi smo pravi razbojnici.
On je nevin!
Isuse!
Sjeti me se kada dođeš u raj.”
„Da, mabuhay, stari moj! Čuješ…
Neću te zaboraviti, frende.” Hvala vam!
Borite se za svoje snove!
Prijevod titlova: Matija Pospiš