Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dame i gospodo,
pozdravite Ronnyja Chienga!
Hvala.
Hvala, Havaji!
Napunit ću 38, pa ove godine pohranjujem ženina jajašca.
Pohranjujem ih da možemo stvoriti embrije,
da možemo zamrznuti embrije,
pa da ne moramo imati djecu jer djeca su ono što imaš
kad odustaneš od svojih nada i snova.
Još se trudim!
Pogledam svoje prijatelje koji imaju djecu
i svi izgledaju usrano.
Došlo je do te točke da se fotografiram s njima
i dodam to među ostale objave
jer previše naruši estetiku mog Instagrama.
S tim svojim ispijenim licima,
klonulim glavama i dubokim borama oko očiju.
Polako ćelave.
Sve tanja, sijeda kosa ispada im u pramenovima.
Zbog njihove djece.
Jednom mi je na nastup došao netko s kim sam išao u srednju u Singapuru.
Poslije sam se sastao s tom osobom. S njom je bila još jedna osoba.
Pitao sam: „Je li to tvoja mama?
Hvala što je i tvoja majka došla na moj nastup.”
A ta druga osoba bio je isto netko iz srednje.
Eto, toliko su ružni
ti ljudi postali
zbog svoje djece.
Upravo neprepoznatljivi.
Uz pomoć novca i znanosti nastojim to malo odgoditi.
Prvi korak u pohranjivanju jajašaca moje žene:
moram joj dva tjedna davati injekciju dvaput dnevno.
Ja moram ženi dati injekciju.
Ja nešto ubrizgavam svojoj ženi dvaput dnevno tijekom dva tjedna.
Bez imalo medicinske obuke.
Nisam dobio ama baš nikakvu medicinsku obuku.
Vlada vam to dopušta.
Liječnik me tražio da to učinim.
Pitao je: „Jeste li ikad držali iglu?
Ne? Savršeno. Uzmite ovo
i ženi to ubodite u srednji dio tijela,
kao Nicolas Cage u filmu Hrid.
Dvaput dnevno tijekom dva tjedna. Kemijske preparate šaljemo poštom.
Misteriozne kemikalije šaljemo vam u neoznačenim smeđim kutijama.
Samo nam vjerujte da je unutra prava stvar
koju ubrizgavate u osobu koju najviše volite.”
Kemikalije s interneta koje se pojave… To dolazi u prahu!
Moram to pretvoriti u tekućinu. Razumijete?
Laboratorij za drogu u mojoj kuhinji. Miksam…
Cijelo se vrijeme znojim
jer se bojim da ću sjebati mjere i ubiti svoju ženu tim jakim lijekovima
koje potpuno otopite u destiliranoj vodi, a onda morate…
Mjehurići zraka sjebu mikromilimetarske mjere.
Zatim to staviš u štrcaljku.
Kvrcneš iglu s pozitivnim stavom, kao da znaš što radiš.
Ne znam ja što radim!
Gledao sam kako to netko radi u seriji.
Ne znam ni pod kojim kutom to ubosti u nju.
Izgleda tako bolno dok ulazi.
Jako volim svoju ženu. Ne mogu je gledati kako pati.
Ne mogu ni gledati kako igla ulazi u nju.
Ovako sam joj to morao ubrizgati.
Morao sam pokriti oči i bekhendom…
to ubrizgati u nju poput Kurosawe.
„Jesam li pogodio srednji dio tijela?
Ne?
Dobro, samo došetaj na iglu!
Sve ja moram? Nađimo se na pola puta.”
Liječnik je rekao: „Ako sve učinite kako treba,
ako dobro mjerite i ubrizgavate u pravo vrijeme…”
Skeniraju ovaj dio tijela. Znate onaj logo Chicago Bullsa.
Rekli su:
„Ako sve učinite kako treba,
na temelju onoga što znamo,
očekujte 15 jajašaca.”
Moja ih je žena na kraju imala 26.
Da. Uvijek…
Da. Uvijek ta kasna, mlaka reakcija.
Obično žene u publici reagiraju: „Jupi! To!”
Svi muškarci u publici uvijek reagiraju…
„Je li to dobar broj?
Je li 26 dobar broj jajašaca?
Koliko jajašaca treba za jednog bebača?
Četiri jajašca su jedan bebač?
Dakle, 26 jajašaca je šest i pol bebača ako ih sve skupa stisneš…”
Da se izrazim onako kako će muški razumjeti.
Dvadeset šest jajašaca iz jedne vagine, u jednom ciklusu, donose naslov MVP-a.
Dvadeset šest jajašaca je
kao da je Magic Johnson u prosjeku imao triple-double i ubio sidu.
Dobro? To je razina medicinskog čuda koje se događa
u ovom nekom dijelu tijela moje žene,
tom bikovu rogu koji se svija u samog sebe.
Liječnik je sastrugao 26 jajašaca
iz vagine moje žene, poput lososove ikre.
Samo ih je povadio.
Sve curi. Onda to ubaciš u nigiri, zar ne? I pojedeš.
Tako nastaju bebe.
Frajerski posipaš jajašca po lososovoj ikri, pa to pojedeš.
Dakle, pokušavamo napraviti embrije.
Jajašca su samo pola posla.
Ne znam znate li kako embriji nastaju, ali jajašca su samo pola.
Ona je sjajno odradila svoj dio.
Sad ja moram dati svoju polovicu u jednadžbi embrija.
Sjedim u liječničkoj ordinaciji.
Kao pokisla kokoš.
Dođe liječnik.
I liječnik je žena, naravno.
Kaže: „Dobro jutro, g. Chieng. Kad ste posljednji put ejakulirali?”
A moja će žena na to: „Da, kad si posljednji put ejakulirao?
Sve nas to zanima.”
To je jedini put u životu kad ne smijemo lagati o drkanju.
Kad vam liječnik postavi izravno pitanje.
I to radi reprodukcije.
Zna se svrha, pa moraš reći istinu.
Reći ću istinu, pa kud puklo.
„Da provjerim kalendar.
Posljednji sam put ejakulirao…
Da vidim… Jučer, oko 15 h.”
A moja žena će:
„Jučer…
Bila sam s tobom cijeli dan.”
A ja ću: „Da, ali sjećaš se da si iznosila smeće?”
I ja sam zaslužio naslov MVP-a.
Potukao sam sat za napad.
I jaku obranu.
Cijelo sam vrijeme mislio na tebe.
Baš je seksi kako si iznosila tu vreću za smeće iz koje kapa
riblji umak ili što već Vijetnamci jedu.
Moja je žena Vijetnamka. Nemam pojma što jede.
Nước mắm.
Otišao sam u sobu u bolnici u koju se ide drkati.
To je medicinska soba za drkanje.
Svaka bolnica ima medicinsku sobu za drkanje.
Dobro? Bezlična je, nema puno natpisa.
Manja je nego što bi trebala biti.
Puno naboranog paus-papira ispod stražnjice.
Sjedim u medicinskoj sobi za drkanje.
Sam.
A ispred vrata su odrasli muškarci koji čekaju da završim,
pa da i oni mogu u medicinsku sobu za drkanje
koju dijelimo kao da je WeWork.
Sâm sam u medicinskoj sobi za drkanje
i…
Nisam mogao!
Dobro? Oprostite!
Oprostite što nisam perverznjak koji može na zahtjev drkati u bolnici.
Oprostite!
Oprostite što nisam seksualni prijestupnik
koji može s lakoćom drkati dok ljudi umiru iznad i ispod mene!
Oprostite!
Oprostite što pomisao da nekog defibrilacijom oživljavaju
u susjednim operacijskim salama dok u bolovima odlaze u smrt,
i pomisao na uplakane obitelji u čekaonici
mene nije napaljivala.
Nisam mogao.
Nazovem ja policiju. Ono…
„Ovi me ljudi tjeraju da medicinski ejakuliram
u potpuno sterilnoj sobi.”
Pozvao sam doktoricu i rekao: „Doktorice, ne mogu.
Ne mogu medicinski ejakulirati u ovim okolnostima.
Ne odgovara mi vibra.
Pustite me kući da obavim medicinsku ejakulaciju. Može?”
A doktorica kaže: „Možete otići kući, ali čim to izađe iz tijela,
propada brže nego avokado na Havajima.
Imate 45 minuta
prije naglog opadanja vjerojatnosti…”
Ja ću: „Dobro. Otići ću kući, ejakulirati i vratiti se za 45 minuta. Nema problema.”
Otišao sam kući, otvorio ulazna vrata i odmah ejakulirao.
Dobro? To je…
Dobro? To je prednost domaćeg terena.
Znam gdje je sve, znam što je iza mene.
Pogledam vreću za smeće iz koje kapa.
To je kao Pavlovljev refleks.
Ejakuliram u čašu.
To je čašica koju su mi dali, a ne ona iz moje kuhinje.
Na kojoj piše „Najbolji tata na svijetu”.
To je čašica koju vam daju kad vam testiraju mokraću na drogu.
Ima čvrst poklopac. Ejakuliram ja u tu čašicu.
Stalno se prelijeva, pa moram stalno izlijevati.
Nevjerojatna količina.
Ovdje je kao u Istjerivačima duhova 2.
Napunio sam čašicu do vrha, sastrugao višak i onda…
Zavrnuo sam poklopac što sam čvršće mogao. Lijepo i čvrsto.
A onda sam čašicu stavio ispod majice,
uz kožu, ispod pazuha.
Gdje je ugodno i toplo.
Doktorica mi je rekla da to učinim.
Jer navodno, kao u Titanicu,
toplina tijela održava tvoje ljude na životu.
Otrčao sam dolje i uskočio u njujorški taksi.
Rekao sam: „Bolnica Langone. Požurite se.”
Taksist će: „Koji kurac izvodiš s rukom?
Jesi dobro?”
Ja ću: „Da, dobro sam.
Nisam ja. Moja žena je. Osoba je… To je moja sperma.”
A njujorški taksisti vidjeli su mnogo gore.
Taksist će: „Dobro, kul.
Hvala što imaš čašicu.
Za razliku od prethodne dvojice.”
Bez kabanice na JFK-u. Kužite vi to?
Stignemo mi do bolnice.
Otvaram vrata taksija, trčim u bolnicu.
Budući da je to New York, netko na pločniku vikne:
„Ej, ti!
Ti si onaj tip u Shang-Chiju?”
„Jesam li… Da, bio sam sporedni lik u Marvelovu filmu Shang-Chi. Ne glavni.”
A tip će: „Ej! Mogu se fotkati s tobom?”
A ja ću:
„Može. Naravno.”
I fotkamo se mi ovako.
Negdje na internetu postoji fotografija mene i tog neznanca.
A ja radim ovo.
Kao Napoleon.
Ako ikad nabasate na tu fotografiju, znajte da držim svoju spermu.
Slobodno je označite.
Bio je zahvalan. „Puno ti hvala, stari.”
„Ma nema problema.” Rukovao sam se s njim.
Volim susrete s obožavateljima.
Otrčim ja u bolnicu. Već se primiče tih 45 minuta.
Kraj četvrte četvrtine. Vrijeme je isteklo.
Bacam svoju spermu u zadnjoj sekundi.
Doktorica hvata moju spermu.
Kao Odell Beckham. Zgrabi je jednom rukom
i u istom pokretu, bez ispuštanja,
zakuca moju spermu u ženina jajašca.
Samo je uzme i vikne: „Bum, shaka-laka!”
Moja sperma ulazi u jajašca moje žene,
a onda nitko ne zna što se događa kad spermij uđe u jajašce.
Nitko ne zna. To je misterij.
To je misterij svemira.
Nitko ne zna. Sperma uđe u jajašce i nastavak je nepoznanica.
Kao horizont događaja crne rupe.
Nitko ne zna što se događa kad spermij uđe u jajašce.
Katkad se ništa ne dogodi.
Kad spermij uđe u jajašce, katkad postane bubble tea.
Nitko ne zna odakle dolazi bubble tea.
To je „tapioka”.
Sperma uđe u jajašce, protreseš ga,
odeš u Vegas, sjedneš odigrati craps…
Ako imaš sreće i kockice se dobro okrenu,
to postane blastocista.
To su budući ljudi. Blastociste. Postanu embriji.
Doktorica će uzeti sve embrije
i pogledat će ih pod mikroskopom.
Ocjenjivat će embrije.
Kao kokain.
Reći će: „Da, ovo su embriji A-kategorije.
Ovo su embriji B-kategorije, pa baš i ne znam.
Ovo? Ovo su embriji C-kategorije.
A ovo? Da, ovo su embriji D-kategorije.
Ovi će jednoga dana jurišati na Capitol.
To ne želite.
A onda…
A onda svoju djecu moraš birati kao na draftu.
Na temelju izvješća skauta i analitike.
Ne znaš. Vodiš se podacima.
Nadaš se da nećeš u 12. krugu odbaciti Toma Bradyja
koji će potući sve izglede i postati najveći svih vremena
jer ljudski se duh ne može mjeriti.
Svi mi ovdje volimo misliti da smo dobri ljudi,
ali svi ćemo izabrati embrije A-kategorije.
Ako ima izbora, nitko neće odbaciti najbolje embrije.
Čak i ako ste vi bili embrij B-kategorije.
Ipak biste odabrali embrije A-kategorije.
Mislit ćete: „Znam kako je to.
Svojoj djeci neću priuštiti ovakav život B-kategorije.
Sa znojnim dlanovima i išijasom.
Daj mi vrhunsku robu. Daj mi najbolje što postoji.
Daj mom djetetu šansu.”
Zbog toga sam promislio o budućnosti jer ja nikad nisam htio djecu.
Nisam mislio da ću imati djecu.
Cijeli sam život želio raditi samo jedno. Ovo.
Stand-up komedija u Americi.
Nema boljeg od ovoga.
Pogledajte vi ovo. Nema boljeg.
Plješćete jer znate da je ovo mnogo bolje od roditeljstva.
Toliko je zabavnije i unosnije.
Pa, blastociste su sada stvarne. Imam slike njih osam u cloudu.
Embriji A-kategorije imaju 33 % izgleda za uspješno usađivanje.
Čini se da sam masovni ubojica u Alabami.
Promislio sam o budućnosti. Kakav ću roditelj biti?
Hoću li biti isti roditelj kao i moji
ili ću biti bolji nego moji roditelji?
Pružati više emocionalne potpore ili što se sad već mora raditi.
Kad razmislim, ispada da ću biti loš kao i moji roditelji.
Osjećam to. Osjećam to u sebi.
Osjećam Kineze u sebi.
Osjećam ta visoka očekivanja, nisku toleranciju na izgovore.
Ovdje. Ovdje je. To je kao zadana aplikacija.
Ne možeš izbrisati kalkulator. Ne nudi se „X”.
Kad odeš na uređivanje, nema „X”.
Možeš to maknuti s početnog zaslona, no ostaje u operativnom sustavu.
Osjećam Kineze u operativnom sustavu.
Da je moja blastocista stvarna, da uđe u ovu stvarnost
i pretvori se u najslađu blastocistu u povijesti…
„Ma pogledajte ovu blastocistu.
Ljudi, pogledajte kako je lijepa.
Toliko te volim, blastocisto. Volim te mnogo više nego što sam mislio.”
I tvoja blastocista tebe grli.
„I ja tebe volim, tatice.
Tatice.
Kad odrastem, želim biti stand-up komičar.
Baš kao ti.”
Osjećam Kineza kako navire.
Skidaš naočale kao Hitler u bunkeru.
„Stand-up komedija? Zar si poludio?!
To uopće nije pravi posao!
Što misliš da će se dogoditi?
Da ćeš obilaziti Ameriku i pričati viceve neznancima
koje boli kurac za tvoje mentalno zdravlje?
Čak i da nekako uspiješ potući izglede
i doguraš do poluprofesionalne razine kao stand-up komičar,
misliš li da postoji imalo šanse da budeš duhovitiji od mene?!
Tata na nekim tržištima samo što ne puni arene!
Vidio si moju IMDb stranicu?
U svemu sam! Uništit ću ti karijeru, jebote!
Osoto gari!
Tvoja majka i ja dali smo cijelo bogatstvo za blastocistu A-kategorije
da bi postala komičar B-kategorije!
Nikad neću gledati tvoje uratke!
Studiraj pravo!”
Tako mi je otac rekao.
Mislim da je hetero muškarcima u 2024. godini
teško na internetu potražiti kako poraditi na samome sebi
i pet tjedana poslije ne jurišati na Capitol.
Taj YouTubeov algoritam za samopomoć uopće nije dobar prema hetero muškarcima.
Ne kažem da je to najveći problem na svijetu.
Jasno.
Ali problem je, u redu?
Mi muškarci smo genski predisponirani da istražujemo kako se poboljšati.
Dobro? Svaki dan pokušavamo biti bolji ljudi.
Vjerovale ili ne, žene!
Kad dođemo do određene dobi, u redu?
Obično umremo prije toga.
Zbog samoubojstva ili utjecaja okoline.
BMX biciklizam, izbor prehrane…
Ali ako muškarac dovoljno dugo poživi,
dođe u te godine kad se najedanput zagleda u sebe.
Počneš tražiti savjete iz vanjskih izvora.
Počneš gledati satove.
Kao što svaki muškarac u ovoj prostoriji već jest ili hoće kad-tad.
Svi smo bili ondje. Dečki, svi smo to radili.
Svi smo se pogledali u zrcalo u nekom trenutku života.
I rekli smo:
„Kakvo govno, jebote!
Jebote, mrzim ovog luzera.
Vidi ovog luzera.
Jebeš ovog luzera. Mrzim tu osobu.
Moram biti bolja osoba.
Počet ću tako što ću postati fit.
Poradit ću na zdravlju.
To je logičan početak mog putovanja.
Kontrolirat ću ono što mogu kontrolirati ovdje.”
Što radiš kao muškarac? Odeš na YouTube, zar ne?
Potražiš kako se dižu utezi.
Zar ne? Pritisneš enter. Klikneš na prvi video.
To je neki tip koji zamahuje girjama, zar ne?
Naučit će te kako stabilizirati trup da ne slomiš kičmu.
I onda to radiš dva dana.
Dobro se osjećaš.
Zar ne? A trećeg dana,
na istom YouTube kanalu pojavi se obavijest o novom videu.
Muški se pitaju: „Novi video zamahivača girji?
Što bi mogao raditi u novom videu?”
U tom videu, zamahivač girji izvodi nove vježbe s girjama.
„Kosilica.”
Radi to. A onda, nakon 30 sekundi videa
najedanput samo stane.
I izgleda jako tužno.
Spušta girju.
Gleda ravno u kameru.
I kaže:
„Ej, dečki. Porazgovarajmo iskreno načas.
Girje su sjajne, ali samo želim da znate
da zdravo tijelo počinje zdravim umom.”
A muškarci koji to gledaju kažu:
„Da.
Da, to ima smisla.
To mi sjeda, baš ovdje.
Reci mi još, zamahivaču girji.
Koji još savjet imaš za sva područja mog života?
Uključujući moje veze i financijska ulaganja.
Molim te, usmjeri me, zamahivaču girji.”
I što radite? Pogledate njegov sljedeći video.
Pa njegov sljedeći video.
Evo i YouTube algoritma s predloženim videom.
Još jedan predloženi. A tjedan dana poslije
Jordan Peterson ti govori da žene šminkom kontroliraju muškarce.
Pet tjedana poslije jurišaš na Capitol odjeven kao bizon.
Usput, to je vrlo realan slijed događaja.
To uopće nije pretjeran raspored.
Svatko u ovoj prostoriji izgubio je prijatelja zbog algoritma.
Svi poznajemo nekoga tko je šenuo
zbog muške samopomoći i muškosti po Andrewu Tateu
koje im je donio YouTubeov algoritam.
Ako ne poznaješ nikoga tko je šenuo,
ti si taj koji je šenuo.
Okružen si jednoumljem šupaka.
Pravi će ti prijatelji reći kad gubiš razum.
Vrlo tragično.
Svi ti muškarci trude se biti bolji ljudi
i traže smjernice,
ali beskonačni YouTubeov algoritam
samo ih navodi na to da budu najgora verzija sebe.
U tome ima tragedije.
Svi ti ljudi
samo su htjeli dizati utege.
Nisu pokušavali podići ustanak.
Nisu ni znali što ta riječ znači.
Samo su pokušavali raditi ovo.
Rade ovo i ne znaju pod kojim kutom podlaktica treba biti u odnosu na torzo.
Je li 90 ili 45 stupnjeva ili je to druga vježba?
Ili je to isto…
Proguglali su to, a pet tjedana poslije
sereš na stolu Nancy Pelosi.
I američke vlasti plijene ti dio plaće.
Jedno pogrešno skretanje i život se brzo promijeni!
Ne kažem da kao muškarac ne preuzimaš odgovornost za svoje postupke.
Dobro? Samo kažem da taj YouTubeov algoritam
jako privlači hetero tipove.
Muškarce uvuče na način koji žene ne razumiju.
Stvarno vreba tu mušku potrebu da odnekud dobiju smjernice.
Teško je odoljeti. Jednostavno te uvuče.
Zato se sad Mark Zuckerberg pokušava boriti protiv Elona Muska.
Tip je nasjeo na vlastiti algoritam.
Razumijete? Mark Zuckerberg bio je obični štreber.
Dvadeset godina samo je gledao naše podatke.
Drkao svaki božji dan. Samo gledao naše podatke, drkao.
Novac se gomila. Milijarde dolara.
Podaci. Drkanje.
Novac, drkanje, podaci. Već 20 godina taj isti krug.
Nakon dva desetljeća, jednog je dana pogledao toliko podataka
da je rekao: „O, sranje.” Nasjeo je. I sad se želi boriti protiv Elona Muska.
Tip je drkao i svršio sebi u facu.
To je izmaknulo kontroli. Zuckerberg je milijarder.
Ima sve ono materijalno što možeš poželjeti u ovoj stvarnosti.
Izmislio je to sranje i svejedno nasjeo.
Kakva je nada za prosječnog muškarca u Americi?
Samo se gega niz ulicu, traži taco na mobitelu.
Usisat će ga taj mobitel. Nema nikakve šanse.
Jebote, taj tip nema šanse.
Jer čak i dobri momci u ovoj prostoriji…
Na samom smo rubu
da postanemo govno.
Razlika između dobrog tipa i govna tanka je kao žilet.
Moram vam reći.
Ako dobro stojiš, svaki je dan borba da ostaneš na toj dobroj strani.
I znate što? Objava na Instagramu može te pogurnuti na bilo koju.
Dobro? Ovisi o objavi.
Jesu li to slatke životinje ili sise?
To će odrediti tvoj integritet idućih šest sati.
Mislim da kao društvo trebamo
bolje razlučiti
kad se ne slažemo s nekim
tko se istinski trudi raspravljati u dobroj namjeri
radi boljeg razumijevanja,
a kad s nekim tko samo trkelja.
Previše vremena tratimo na ljude koji samo trkeljaju
i ne posvećujemo ga dovoljno ljudima koji doista
pokušavaju voditi teške razgovore o teškim temama.
Na primjer,
ja, sada,
samo trkeljam.
Jednosmjerno trkeljanje.
Nije me briga za vaše mišljenje. Nemojte mi ih slati. Nije me briga.
Platili ste za mene. Nisam platio ni centa za vas.
Kapitalizam slobodnog tržišta odredio je smjer ovog trkeljanja.
Ako vam se ne sviđa, istresite se na Adama Smitha.
Ali da razgovaram s nekim s kim se ne slažem,
u dobroj namjeri,
vjerojatno bih taj razgovor započeo s onime u čemu se slažemo.
To bi bio logičan početak teškog razgovora.
Na primjer, MAGA. Učinimo Ameriku ponovno velikom.
Imaju pravo. Americi sad baš i ne ide najbolje.
Zar ne? Djeca su nam loša u matematici.
Loša su u prirodnim znanostima.
Ako se gleda međunarodno.
Zdravstvo ne stoji najbolje.
Razlike u bogatstvu eksponencijalno rastu.
Postojalo je implicitno obećanje generaciji Amerikanaca
da ako učiniš neke stvari,
naporno radiš, studiraš, budeš dobra osoba,
čeka te određeni ishod.
A ti se ishodi nisu ostvarili za većinu ljudi
jer pozicionirani baby boomeri smanjuju porez na kapitalnu dobit,
tako da njihova neto vrijednost raste iz godine u godinu.
Nakon 2. svj. rata nacionala sigurnost bila je važnija od domaće proizvodnje.
Američki dolar postao je zadana valuta međunarodne trgovine,
pa je Amerika nametnula sankcije stranim državama
putem financijskog sustava.
Astronomski se povećala vrijednost dolara,
pa više nije bilo moguće išta proizvoditi u Americi.
Iako je tadašnja logika bila
da će se Amerikanci masovno usavršavati i odmaknuti od proizvodnih poslova,
ali svi su bili previše glupi za školu,
pa smo domaću proizvodnju ustupili Aziji i ostatku svijeta
na štetu radničkih obitelji.
Ali ako ne čitate dovoljno…
sve se svodi na: „Idemo, Brandone!”
Mislim… Imate pravo,
ali nemate vokabular da opišete svoju stvarnost
jer niste dovoljno čitali. Morate čitati više od hashtaga.
Iza riječi postoji knjiga. Morate nastaviti.
Pratite svoj tempo, no morate pročitati obveznu literaturu.
Inače ne možete razgovarati. Hvatamo korak jedni s drugima.
Dobar sam s magašima.
Neki su mi dobri prijatelji.
Da.
Havajska MAGA.
Najljubaznija od svih MAGA-a.
Aloha MAGA.
Na Havajima su. Učinimo alohu ponovno velikom.
Sprijateljio sam se s njima. Snimao sam dvije sezone na Havajima.
Doogie Kameāloha na Disneyju+.
Havajska MAGA primila me u svoj dom.
„Ronny, molim te, dođi. Molim te, roštiljamo.
Upoznaj obitelj. Upoznaj ohanu. Voljeli bismo da dođeš.”
Tako ljubazni. Dođeš i svi su gostoljubivi.
„Hvala što si došao. Uzmi što želiš.
Imamo svinjetinu Kalua, loco moco, hot dog.
Hej, evo.
Dotakni moj pištolj.
Dotakni ga. Samo ga uzmi.”
Uvijek kažem: „Ne želim dirati ijedan od tih pištolja. Dobro?
Ne znam gdje su bili. Ne znam kamo idu.
U svom rasporedu nemam vremena za svjedočenje.
Samo mi dajte loco moco.”
Moji MAGA prijatelji jako su strastveni.
I poštujem njihovu strast. Donekle.
Zbilja. Kažu: „Volim Ameriku. Umro bih za ovu zemlju.”
Vjerujem im da vole Ameriku
i vjerujem da bi umrli za ovu zemlju, što je vrijedno divljenja.
Čovječe, spreman si umrijeti za svoju zemlju.
Zašto nisi spreman učiti matematiku?
Također za svoju zemlju.
Učini oboje za svoju zemlju.
Znam da želiš umrijeti za svoju zemlju, ali inženjerski poslovi odlaze u Aziju.
Trebamo manje onih spremnih umrijeti i više onih koji pišu zadaću.
Napiši zadaću za svoju zemlju.
Doslovno sjedni i pokaži da radiš…
To je učinkovitiji način da pokažeš domoljublje.
Ako energiju uloženu u spremnost da umreš primijeniš na zadaću,
briljirat ćeš na faksu, kažem ti.
To je…
Nebo je granica.
Riješit ćeš mnogo problema,
stvoriti puno radnih mjesta, povećati BDP.
Napiši zadaću za svoju zemlju.
„Radije bih umro!”
I mislio sam. I mislio sam da…
I mislio sam da je tako.
Umrijeti je lako, matematika je teška.
Zbog kvadratnih jednadžbi poželim se ubiti.
Moji prijatelji magaši i ja ne razgovaramo o politici.
Iz međusobnog poštovanja. Katkad se ipak potegne.
Negdje ja griješim, negdje oni imaju pravo,
a katkad je nemoguće dokučiti što žele reći.
Ne mogu shvatiti što ih u biti muči
jer je sve na površini tako kaotično.
Nekad kažu: „Ronny, Kina je izazvala COVID,
ali COVID nije stvaran.”
Znači li onda da je to u redu?
Ne znam što sad misliti.
Jedan minus jedan je nula. Ne znam što bih vam rekao.
Matematička usporedba funkcionira i kod koncepata. „X” je bilo što.
I zašto vičete na mene zbog Kine? Čemu to?
„Kina je poslala meteorološki balon s kamerom.”
„Kina ima umjetni otok u Pacifiku koji je ujedno i baza nosača aviona.”
„Kina ima TikTok. Zašto Kina ima TikTok?!”
Ne znam.
Nisam iz Kine.
Ja sam iz Malezije.
Iz Malezije sam, ne iz Kine.
Ja sam treća generacija Kineza iz Malezije.
Malezija.
Znate Michelle Yeoh? Dobitnicu Oscara? Malezija?
Da, Malezija.
Sama-sama. Saya anak Malezija. Malezija.
Malezija, ne Kina. Malezija.
Mi smo izgubili avion.
Dobro?
Sjećate li se toga?
Gledali ste dokumentarac na Netflixu, predložen nakon mog specijala?
Jeste? To smo bili mi.
To smo bili mi. Mi gubimo avione.
Nemamo posla s ljudskim pravima, TikTokom…
Ne znam što je to, u redu? Mi smo…
„Gdje je? Gdje je, jebote?!” To smo mi.
Moji prijatelji magaši svi mrze američki porez.
To je univerzalna stranačka platforma.
Postoje različite vrste MAGA-e. MAGA light, koncentrirana MAGA…
Nije pošteno sve ih strpati u isti koš,
ali jedno zajedničko načelo stranke jest: „Voli Ameriku, jebeš američki porez.”
I shvaćam.
I ja mrzim američki porez sad kad sam u najvišoj kategoriji.
Tu sam MAGA. Jebeš američki porez.
Da, jebeš američki porez.
Godi to reći.
Riječi ti daju moć, zar ne? Jebeš američki porez.
Sviđa vam se kad ja to kažem?
Kad to kaže ovaj stranac? Jebeš američki porez. Sviđa vam se?
Ovako s naglaskom? Jebeš američki porez. Sviđa vam se?
Ne vidite nesklad u energiji?
„Voli Ameriku, SAD.”
„Jebeš američki porez.”
Pustimo politiku na tri sekunde. Dobro? Ako je uopće moguće.
Na tri sekunde samo razmislite o ovom konceptu u vakuumu.
Neka to bude kao školska vježba, u redu?
Kad nešto voliš,
tomu daješ novac.
Zar ne? To je jedan od glavnih načina na koji podupiremo
pojedince, organizacije, ideje na Kickstarteru,
sportske timove… Da, dat ćemo im novac.
Kad kažeš: „Voli Ameriku, SAD.
Jebeš američki porez!” Što poručuješ?
Toliko voliš Ameriku da želiš da bude siromašna?
Želiš da ti zemlja bude siromašna? Želiš da bude prosjak na ulici.
Ulični prosjak. Želiš da ti zemlja bude ulični prosjak na ulici?
Volim svoju mamu.
Katkad mami dam novac.
- Dajte mami ponekad novac. - Da!
Gledajte kako je bijelcima taj koncept stran.
Samo…
tišina.
Ponekad mami daj novac. „Čemu?!”
Jer ti je mama.
I voliš je, zar ne?
I ona tebe voli, pa daj joj katkad komad kolača.
Svašta je razderala dok te rađala. Daj joj komad kolača.
Svojevoljno. Samo… Siguran sam da bi tvoja majka to cijenila.
Bez obzira na to tko ti je mama, koliko uspješna bila,
sigurno bi joj koristilo.
Da popravi prilaz, uloži u infrastrukturu. Nešto.
Amerikanci se prema svojoj zemlji odnose kao prema roditeljima.
Da.
„Volim svoju mamu. Umro bih za nju.
Ali jebeš nju, donijela je svoje odluke.”
Volim biti u Americi.
Da. Volim biti ovdje. Mogao sam birati. Došao sam ovamo.
Volim biti u Americi jer ovo je zemlja
u kojoj je šoubiznis iznad svega.
A ja se bavim šoubiznisom.
Naravno da ću doći ovamo to raditi.
Kad u Americi kažem: „Jebeš Ameriku. Jebeš predsjednika. Jebeš američki porez.”
Novac se slijeva u džepove.
„Jebeš predsjednika.
Prestar je.” Novac se slijeva.
Novac samo pristiže.
Laka lova.
Ako ovo radim u Maleziji… Iste riječi, ista odjeća,
ista frizura, okrenut u istom smjeru, u Maleziji? Zatvor.
Golema razlika u isplativosti.
Isti proizvod, drugo mjesto. Radit ću ovdje.
Zašto bih radio igdje drugdje? Ovdje je najbolje.
Mislim da ljudi katkad zaborave da sam ja prva generacija doseljenika.
U slučaju mojih američkih prijatelja druge generacije,
roditelji su bili doseljenici.
Nemaju nimalo poštovanja kad govore o svojim roditeljima.
I zaborave da sam i ja doseljenik.
Kažu: „Ma znaš moje roditelje. Doseljenici su.
Znaš kakvi su doseljenici. Tako su škrti.”
„Ne dolazi ovaj vikend. Roditelji su mi ovdje.
Roditelji su mi doseljenici. Znaš te doseljenike.
Tako su škrti.”
Hej, želim načas braniti doseljenike.
Jebeš to sranje.
Moja mama i dalje živi u Singapuru.
Ona nije doseljenica.
I dalje je jako škrta.
Dobro? Škrtost nema veze s doseljenicima.
Nasljedno je.
Škrti su ljudi škrti.
Ne biraš biti škrt. To je u tebi, nije izbor.
Kineski baby boomeri su škrti jer se ne znaju zabavljati.
Nisu se zabavili već 50 godina.
Zaboravili su kakva je energija zabave.
U azijskoj hijerarhiji zabave, od najzabavnijih do najmanje zabavnih,
kineski baby boomeri stoje najlošije od svih Azijaca.
Mogu to reći. Ja sam Kinez. Vi to ne smijete reći.
To je naša riječ na „C”. Ja to kažem.
Vi da niste!
Najmanje zabavni… Nemojte! Najmanje su zabavni kineski baby boomeri.
Od svih Azijaca, trenutačno su najzabavniji Korejci.
Korejcima se to mora priznati.
Zaplješćite Korejcima.
Morate poštovati uzastopne naslove modernih Korejaca.
Rasturaju sa zabavom i pop kulturom. Posvuda su.
Imaju Blackpink. Imaju glazbu. Imaju BTS.
Čovječe, BTS je u vojsci i bori se protiv Kima Jong-una.
Razumijete? BTS je sad u DMZ-u i samo…
Nezaustavljiva sila zabave.
Ruši države i diktature.
Korejci imaju film Parazit koji je dobio Oscara.
Imaju film Past Lives. Imaju seriju Crash Landing on You.
Kod bijelaca dominiraju Netflixovom početnom stranicom.
Nisam očekivao taj dan
kad će početna stranica bijelaca biti prepuna K-drame.
Gledanje bez prestanka. Imaju Igru lignje.
Korejci se više zabavljaju umirući u Igri lignje
nego Kinezi u humorističnim emisijama.
Kinezi u tim emisijama gledaju u mobitel.
„Moram li podići pogled?
Ovdje je? Dobro, snimat ću šest minuta.”
Video s osvjetljenjem. Ovo je…
Ovako živim u trenutku kao Kinez.
Korejci su najzabavniji.
Filipinci se znaju zabaviti.
Da, vole se zabavljati.
Vijetnamci se znaju zabaviti. Kao i Kambodžanci.
Hmong se zna zabaviti. Čak se i Japanci znaju zabaviti.
Na suzdržan način.
Izvana stoički.
Iznutra samo anime.
Izvana ih ne možeš pročitati. Iznutra uvod u Mjesečevu ratnicu.
Izvana je samo ohayo gozaimasu.
Japanci se tako zabavljaju da se katkad odmah vrate na posao.
„Nećeš se presvući? Ideš ravno u ured? Dobro.”
Kineski baby boomeri najmanje su zabavni od svih Azijaca.
Glavna životna smjernica kineskih baby boomera glasi:
„Ne dajte da vas prevare.”
To je glavna smjernica koja određuje kako donose odluke.
RoboCopova smjernica: „Ne daj da te prevare.
Nemoj uhititi šefa OCP-a. Ne daj da te prevare.”
A kineski baby boomeri nemaju nikakvo poimanje o vrijednosti.
Sve se svodi na cijenu.
To znači da je svaki odljev novca prijevara.
„Ako novac napusti moj posjed,
to je bila prijevara!”
Cijelo su vrijeme napeti i traže prijevare.
Ne mogu se opustiti. „Evo prijevare!
Najmanje dva pića. Tipovi s parkirališta. Napetost…”
Za to vrijeme, Korejci se samo zabavljaju.
Filipinci plešu… Kineski baby boomeri su napeti.
Što su dalje od kuće, kako se udaljenost povećava,
znaju da se cijene povećavaju pa…
Troškovi će se povećati, pa su sve napetiji.
Naposljetku im se cijelo tijelo svine u slovo „K”.
„K” za Kineza.
A u pozadini vičeš: „Idi, zabavi se!”
Odbijaju se zabaviti.
Mama me posjetila u New Yorku.
Došla je sinu jedincu New York.
New York je grad u kojem čim otvoriš ulazna vrata,
plaćaš 1,50 dolara.
Ako dodirneš kvaku, Apple Pay naplaćuje 1,50 dolara.
To ode u svemir.
Mama je prišla ulaznim vratima u New Yorku.
U stražnjem je dijelu stana.
„Dobro sam, ne trebam danas izaći iz kuće.”
Mama se ne boji mržnje prema Azijcima. Više se boji inflacije.
Ne može vjerovati koliko što stoji.
Odvedeš je u Central Park. „Mama, besplatno je.
Gle kako je New York lijep u jesen. Pogledaj ovo.”
„Zašto su hrenovke pet dolara?” „Mama, to je…
Cijena je u redu. Nitko te ne vara. Toliko to stoji.
Nisi izlazila iz kuće 50 godina. Ta je cifra točna.
Toliko to stoji nakon što su baby boomeri 2010. uništili globalno gospodarstvo
tražeći drugorazredne hipotekarne kredite.”
Ako išta, prevarili ste sami sebe. Tako je to ispalo.
Sabotirali ste sami sebe. DJ Khaled.
Mama me posjetila na Havajima. Prvi put na Havajima.
Ako znate Havaje, mještane i Havajce,
to je najmanje prevarantska kultura na planetu.
Ta zajednica ne može biti velikodušnija.
Dobiješ mnogo više nego što daješ kad si na Havajima.
Mama je sletjela i došla u hotel.
Pozdravili su je: „Aloha. Dobro došli na Havaje.”
I stavili su joj lei, cvjetni vijenac.
Stavili su ga na nju. A moja mama reagira ovako…
„Neću to platiti.”
A ja ću: „Ne možeš tako, mama.
Ne pokušavaju te nasamariti da nešto kupiš.
Žele ti dobrodošlicu u svoju domovinu.
Neće te preveslati da nešto kupiš jer si to dotaknula.
Ovo nije Tajland. Samo stavi…
Stavi lei, sramotiš me pred Havajcima!”
Mahalo.
Kineski baby boomeri koji se boje prijevare u stvarnom životu
prvi su koje prevare na internetu.
Ljudi koji žive u strahu cijeli život krajnje su lakovjerni.
Ti baby boomeri nemaju antitijela da se nose internetom.
Nemaju pojma kako dalje.
Kad gledam baby boomere na internetu,
to je kao da gledam bebe koje same došeću kuhinju.
Samo traže kekse na kuhinjskom pultu, samo…
Naslijepo pipaju po kuhinjskom pultu.
Izvlače noževe. Kuhinjski noževi zabijaju im se u očne jabučice.
U meki dio lubanje.
Odlaze u kuhinju, otvore pećnicu, uključe je.
Gurnu glavu unutra.
„Ima li ovdje slika moje unučadi?
Je li sigurno kliknuti na ovu poveznicu?”
Nasjednu na sve moguće internetske prijevare.
Ti jebeni baby boomeri uvale se u internetske prijevare
kao pande koje se kotrljaju nizbrdo.
Svaki se dan jiu-jitsuriaju u prijevare.
Ljubavne prijevare. Dvadeset darovnih kartica?
Čini se kao zakonit način plaćanja za antivirusni softver na mobitelu.
Pogledajte ovu poveznicu.
Trik koji vaš doktor ne želi da znate.
Dobro, kliknut ću na to.
Znao sam. Znao sam da me liječnik vara!
To je bio trik. Nije htio da znam.
Poništit ću njegovu diplomu jednim klikom!
Ovo nije prijevara. Moj doktor je prevarant. Pustite me…
Ti jebeni internetski idiotski stručnjaci
koji se ne mogu sjetiti nijedne vražje lozinke,
ali iz nekog razloga svaku dezinformaciju mogu pretvoriti u viralnu.
Poput ruske kibernetičke vojske.
Šire dezinformacije diljem svijeta
u grupnim WhatsApp chatovima.
Posvuda su. „Pogledajte ovaj članak. Ovo je zaozbiljno?
Gledajte. Ovo je stvarno?” Tako provjeravaju činjenice! Šire to.
„Pogledate ovo. Je li stvarno? Recite što mislite.”
Ne kažem da će sušilo za kosu u vašim ustima ubiti COVID.
Dobro? Ali što? Više ne smiješ postavljati pitanja?
Pogledajte ovaj članak sa cnn-n-n-n.ru-a.
„Brzo, pošalji to ujaku. Pošalji teti.
Šalji cijeloj obitelji. Svi to moraju vidjeti."
Je li ikad postojala gluplja generacija idiota,
podložnija lažnim vijestima od ovih baby boomera?
Vjeruju svemu što vide na internetu.
Shvaćam da je vrlo razuman argument da će svaka generacija
prirodno biti malo pametnija od prošle
zbog eksponencijalne krivulje tehnološkog rasta.
No ovo mora biti najveći jaz u ljudskoj povijesti!
Asimetrija informacija izmiče kontroli.
Doslovno imate ljude u Honoluluu
koji voze autonomni Tesla Cybertruck dok puše e-cigaretu,
a umjetna inteligencija na mobitelu trguje kriptovalutom.
U međuvremenu, baby boomeri ne znaju kliknuti desnom tipkom.
Ne znaju ni kliknuti desnom tipkom.
„Jedna tipka! Kako se klikne desnom tipkom?!”
Zastrašujuće. Više ne znaju što je stvarno.
„Ronny, pogledaj ovu fotografiju kako Bigfoot kupuje u Whole Foodsu.
Bigfoot je sada stvaran!
Evo njegove slike kako kupuje kombuchu u Whole Foodsu.
Zar postoji tehnologija koja može lažirati slike?”
„Mama, to nije stvarno. Prestani to slati. Nije stvarno.”
„Kako znaš?”
Uvijek su ogorčeni zbog toga. „Kako znaš da nije stvarno?
Kako si to znao?”
Jer je font čudan, a razlučivost slike je mutna.
To osvjetljenje nema smisla za tu sliku!
I to nisu dimenzije za novinski članak.
Ne mogu ti prenijeti to znanje. Jednostavno znam.
Vidio sam toliko sranja da moj mozak to odmah filtrira.
Nikad nećeš imati takve vještine. Kloni se interneta!
Ovaj svijet više nije za tebe! Prestani donositi odluke!
No poštujte starije.
To je konfucijanska vrijednost.
Da date mami nešto novca, možda je ne bi prevarili.
Da, pa…
Razmislite o korelaciji ta dva fenomena.
Ljudi me uvijek pitaju: „Zašto kritiziraš mamu zbog novca?
Zašto ne kritiziraš tatu?”
Dobro…
Ne govorim o tati jer moj tata ništa ne zna o šoubiznisu.
Odrasli smo u Maleziji.
Njegova obitelj prikuplja kaučuk u Maleziji.
Moje tete i stričevi još su u Maleziji i prikupljaju kaučuk.
Ne znaju ništa o šoubiznisu.
Pametni ljudi, ali ne poznaju ovaj svijet.
Tata je bio prvi u obitelji koji je završio fakultet.
Pohađao je Manchester College koji se spojio
sa Sveučilištem južnog New Hampshirea.
Magistrirao je ekonomiju. Sam sve financirao. Jako pametan tip.
I bio je dobar doseljenik.
Došao je u Ameriku, u New Hampshire, da se obrazuje.
Nakon diplome vratio se u Maleziju.
Nikomu nije uzeo posao, otišao je.
Moj je tata imao viziju da vidi ono što ja nisam vidio.
Znao je da je ograničen zbog načina na koji razmišlja i govori,
pa se vratio u Maleziju.
I imao je pravo! U svom slučaju. Vratio se. Bio je to pravi izbor.
Postao je uspješan izvršni direktor.
Umirovio se na farmu u Johor Bahruu u Maleziji.
Obožava poljoprivredu. Umirovio se na farmu. Toliko to voli.
No o šoubiznisu ništa ne zna,
pa ne bi shvatio išta što radim.
Ne bi shvatio što radim u Godzilli protiv Konga.
Rekao bi: „Zašto ne potrčiš onamo?”
„Tata, ja nemam glasa u montaži.
Ja sam samo trgovac broj tri iz Kineske četvrti
u ovom epskom okršaju titana između golemog guštera i golemog gorile.
Povezujem prvi i drugi čin. Nemam pravo glasa o radnji.”
Zbog toga sam mu prestao govoriti što radim.
Ne bi shvatio. Prestao je ispitivati.
Nisam mu rekao za posao u Daily Showu.
Saznao je kao i svi roditelji o uspjesima svoje djece.
Preko lokalnih novina.
Lokalne novine izvijestile su da su me zaposlili u Daily Showu.
Odmah me nazvao. Rekao je:
„Ronny, što to čujem o tebi u Everyday Showu?”
A ja ću: „Ne, to je The Daily Show. Pridružio sam se prije dvije godine.”
On će: „Dobro. Što je The Daily Show?”
Rekao sam da je to još jedan kasnonoćni talk show.
Izmislili su modernu američku satiru.
I…
A moj je tata rekao: „O, fora. Ti si voditelj?”
A ja ću: „Ne, dopisnik sam.” Pitao me što je dopisnik.
Ja ću: „Dopisnik je netko tko pomaže s komičnim dijelovima.”
A on će: „Dobro.
Hej, Mei! On je samo pomoćnik.”
Nije imao nikakav kontekst što je uspjeh ili prekretnica u ovoj industriji.
Prestao sam mu govoriti, on me prestao pitati.
Nisam to trebao od njega. Bili smo posve dobro.
Razgovarali smo o drugim stvarima. Nismo se svađali. Sve je bilo dobro.
Preminuo je iznenada 2018. Umro je na Badnjak.
Na svojoj farmi, bez upozorenja, bez objašnjenja.
Otišao je tako iznenada da smo se morali baviti ostavštinom.
Ako se itko ovdje našao u toj situaciji da mora rješavati nečiju ostavštinu,
to znači da su otišli tako naglo da su drugi morali doći
i riješiti papirologiju u njihovu životu.
Ja, moja žena, moja sestra i šogor vratili smo se u Johor Bahru.
Da bih otkrio što je ostavio, morao sam mu hakirati laptop.
Samo da odgonetnem u kojim je bankama bio.
Laptop je ostavio na kuhinjskom stolu.
Otvorio sam ga i bio je zaštićen lozinkom.
Tog sam tipa znao u dušu.
„Lozinka će mu biti rođendan njegova najdražeg djeteta.”
Dakle…
Upišem sestrin rođendan, i upravo tako.
Upravo tako. Rođendan moje sestre.
Kao što i treba biti. Ona je anesteziolog u Australiji.
Mnogo je uglednija od mene. Spašava živote kao dobra osoba.
Doprinosi društvu, a ne kao ovaj jebeni šupak.
Upadam u nevolje na internetu za nešto što sam rekao prije dvije godine.
To i treba biti ona. Treba biti miljenica.
Ulogiram se, otvorim njegov preglednik,
gledam povijest pretraživanja
i cijelo vrijeme mislim: „Samo da ne nađem tatinu pornografiju.
Molim Te, nemoj da nađem koje je položaje preferirao moj tata.
Makar to bio misionarski, ne bih to mogao podnijeti.
Morat ću spaliti ovaj laptop.”
Kad Kinezi nešto spaljuju, to ide našim precima.
Moj djed će to vidjeti i ne…
Ne želim im to. Ja ću biti dobro, ali njima će biti neugodno.
Obziran sam.
Otvorio sam preglednik da vidim povijest.
Bravo, tata. Nema pornografije.
Kakav čistunac! Nema pornografije. Na internet je išao dvaput dnevno.
Kao urica. U 6.00 i 18.00 h. Tipičan farmer kakav je bio.
Kad god bi išao na internet, išao bi na samo dvije stranice.
Prvo bi posjetio lokalnu stranicu s vijestima,
a druga web stranica koju bi posjećivao dvaput dnevno, svaki dan,
bila je moja stranica na Twitteru.
Učitavao bi moju stranicu na Twitteru dvaput dnevno samo da vidi što radim.
A ja bih objavio: „Honolulu, Havaji! Rasprodao sam pet nastupa ovaj tjedan.
Zašto ovdje ima toliko beskućnika?” Takve objave.
I…
Pročitao bi to i, pretpostavljam, mislio: „Ronny je dobro.
Na Havajima je, rasprodao je nastupe,
i valjda ima puno beskućnika na Havajima.”
To je bio njegov potajni način da prati kako sam.
Nije mi to rekao. Nisam to znao i nismo razgovarali o tome.
A to je vrlo lijep osjećaj.
Nažalost, koliko znam,
ovo je posljednji tweet koji je moj tata pročitao.
AKO SI BABY BOOMER NA TWITTERU, VEĆ ZNAM DA SI JEBENI LUZER.
Koliko ja znam,
forenzički,
prema vremenskim oznakama pregledavanja interneta,
moj posljednji tweet koji je tata pročitao,
a vjerojatno i posljednje što je pročitao
prije nego što je umro na farmi,
bila je moja objava na Twitteru.
„Ako si baby boomer na Twitteru, već znam da si jebeni luzer.”
To očito nije bilo usmjereno na njega.
Nisam ni znao da ima Twitter.
Nisam mislio ni da zna što je Twitter.
Ali ostajem pri toj tvrdnji.
Znam da je to čudan način da završim nastup, ali…
Za utjehu, ovo mu je bio mobitel kad je umro.
To mu je bila pozadina i njegov screensaver.
Nisam znao.
To je fotografija mene i supruge na Havajima.
Nosim dva vijenca
jer je mama jedan bacila, pa sam ga stavio.
Nisam znao da su mu ovo bili screensaver i pozadina.
I…
Volim misliti da je to moja posljednja slika koju je vidio.
Da me tako pamtio kad je otišao.
I želim reći svojoj sestri…
Pobijedio sam!
Pobijedio sam! To sam bio ja!
Ja!
Ljudi, bili ste sjajni. Hvala na dolasku, Honolulu.
RASPRODANO 7. I 8. RUJNA 2024.
TURNEJA THE LOVE TO HATE IT
Prijevod titlova: Bernarda Komar