Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BOSSEN
Mina damer och herrar,
en varm applåd för Ronny Chieng!
Tack.
Tack, Hawaii!
Jag fyller 38, så jag plockar ut min frus ägg i år.
Jag plockar ut dem så att vi kan skapa embryon,
som vi sen kan frysa ner,
så att vi inte behöver skaffa barn nu, för barn är sånt man skaffar
när man gett upp sina egna hopp och drömmar.
Jag försöker faktiskt fortfarande!
Vänner i min egen ålder som har barn
ser helt förjävliga ut.
Jag kan inte ens ta ett foto med dem och lägga ut det på mitt huvudkonto,
för det sabbar estetiken på mitt Instagram för mycket.
Med deras slitna jävla ansikten.
Hängiga, rynkiga, kråksparks-inramade huvuden.
Vikande hårfäste.
Slitet, grånande hår som lossnar i tussar.
På grund av deras barn.
Nån jag gick på high school med i Singapore kom till min show.
Jag träffade hen efter showen, och hen hade med sig en annan person,
och jag sa: "Är det här din mamma?"
"Tack för att du tog med din mamma till min show."
Men det var också nån jag gick på high school med.
Så jävla fula
har dessa människor blivit
på grund av sina barn.
Helt oigenkännliga.
Jag använder pengar och vetenskap för att fördröja det hela lite.
Steg ett för att plocka ut äggen
är att injicera min fru två gånger om dagen i två veckor.
Jag måste injicera min fru.
Det är jag som injicerar min fru två gånger om dagen i två veckor.
Noll medicinsk utbildning.
Jag fick ingen medicinsk utbildning över huvud taget.
Regeringen låter en göra det här. Läkaren bad mig göra det.
Läkaren sa: "Har du hanterat en spruta? Inte?
Perfekt. Ta den här
och stick in den i mitten av din frus kropp,
som Nicolas Cage i The Rock.
Två gånger om dagen i två veckor, med kemikalier som vi skickar till dig.
Mystiska kemikalier som vi skickar till ditt hus i omärkta, bruna lådor.
Lita på oss. Det är bra grejer
som du injicerar i den du älskar mest."
Internetkemikalier som dyker upp… De kommer i pulverform!
Jag måste göra en vätska av dem, förstår ni det?
Jag har ett amfetamin-labb i mitt kök. Jag blandar…
Jag svettas hela tiden,
för jag är rädd att jag ska mäta fel och döda min fru
med dessa kraftfulla läkemedel som man löser upp i destillerat vatten.
Luftbubblorna skymmer mikromillimeterskalan.
Man drar upp det i sprutan och slår på nålen med en positiv attityd,
som om man vet vad man gör.
Jag vet inte vad jag gör!
Jag såg nån göra det på Doogie Howser.
Jag vet inte i vilken vinkel jag ska köra in den.
Det ser så smärtsamt ut när den åker in.
Jag älskar min fru så mycket. Jag orkar inte se henne lida.
Jag stod inte ut med att se nålen åka in i henne.
Jag fick injicera min fru så här. Jag höll för ögonen
och använde min backhand…
…för att köra in den, som Kurosawa.
"Träffade jag mitten av din kropp?"
"Inte"?
"Okej, gå in i nålen, bara!"
"Måste jag göra allt? Möt mig halvvägs."
Och läkaren sa: "Om ni gör allt rätt,
om ni mäter upp rätt mängder, injicerar vid rätt tidpunkt…"
De skannar den här delen av hennes kropp, den där Chicago Bulls-loggan.
Och de sa:
"Om ni gör allt rätt,
så borde ni, baserat på vad vi vet,
få 15 ägg."
Och min fru fick 26.
Ja. Alltid ett…
Ja, alltid ett sent, halvhjärtat svar på…
Oftast hör man kvinnorna i publiken. "Hurra."
Männen i publiken bara…
"Är det en bra siffra?"
"Är 26 ett bra antal ägg?"
"Hur många ägg motsvarar en bäbis?"
"Går det åt fyra ägg till en bäbis?"
"Så 26 ägg blir sex och en halv bäbis om man mosar ihop dem…"
Jag tar det på ett språk som män kan förstå.
Tjugosex ägg från en vagina, under en menscykel, är MVP-siffror.
Tjugosex ägg är som om Magic Johnson
snittade en trippel dubbel och botade sin egen aids.
Det är nivån på de medicinska miraklen som sker
i den här delen av min frus kropp,
tjurens horn som vrids in i sig själva.
Doktorn skrapade ut 26 ägg
ur min frus vagina, som laxrom.
Han skopade ut dem.
Bara att strössla dem över lite nigiri och äta upp dem.
Det är så bebisar blir till. Man Salt Bae- strösslar dem på ikura och äter upp dem.
Så vi försöker göra embryon.
Äggen är bara halva ekvationen.
Vet ni puckon hur embryon blir till? Ägg är bara hälften.
Hon gjorde sin del, med den äran.
Så nu måste jag bidra med min halva av embryo-ekvationen.
Jag sitter på läkarmottagningen.
Jag ser ut som en blöt duva.
Läkaren kommer fram.
Det är en kvinna. Självklart är det en kvinna.
"God morgon, mr Chieng. När ejakulerade du senast?"
Min fru är här. "Ja, när ejakulerade du senast?"
"Vi vill alla veta det."
Enda gången i livet när man inte får ljuga om att runka
är när en läkare ställer en direkt fråga.
Och syftet med det hela är reproduktion, så man måste berätta sanningen.
"Okej, jag säger sanningen."
"Låt mig kolla min kalender."
"Sist jag ejakulerade var…"
"Låt mig se… Igår, runt 15.00."
Och min fru bara…
"Igår?"
"Jag var med dig hela dagen."
"Ja, men kommer du ihåg när du gick ut med soporna?"
För jag presterar också MVP-siffror.
Mot skottklockan.
Och stort defensivt tryck.
"Men jag tänkte på dig hela tiden.
Det är så hett när du bar ut den där droppande soppåsen
full av fisksås eller vad nu vietnameser äter."
Min fru är vietnames. Jag vet inte vad fan hon äter.
Nước mắm.
Och jag gick in i runkrummet de har på sjukhuset.
Det medicinska runkrummet.
Alla sjukhus har ett medicinskt runkrum.
Okej? Det är diskret, inte så många skyltar.
Mindre än det borde vara.
En massa skrynkligt britspapper under rumpan.
Så jag sitter i ett medicinskt runkrum.
Ensam.
Och det står vuxna män utanför dörren och väntar på att jag ska bli klar,
så att de också kan använda det medicinska runkrummet,
som vi delar som ett kontorshotell.
Jag sitter i det medicinska runkrummet, helt ensam.
Och…
Jag kunde inte komma!
Okej? Förlåt!
Förlåt att jag inte är nåt pervo som kan runka på sjukhus på begäran.
Förlåt!
Förlåt att jag inte är en sexförbrytare
som kan runka medan folk dör ovanför mig och under mig!
Förlåt!
Förlåt att tanken på att folk blev elchockade till liv igen
i de angränsande operationssalarna efter plågsamma hjärtstopp,
medan familjerna gråter i väntrummet
inte gjorde mig kåt.
Så jag kunde inte komma.
Jag ringer 112.
"De tvingar mig till en medicinsk ejakulation
i ett helt sterilt rum."
Jag ropar in läkaren. "Jag kan inte komma.
Jag kan inte ejakulera under dessa omständigheter.
Vibbarna är helt fel."
"Låt mig åka hem och ejakulera. Får jag det?"
"Ja, du får åka hem, men så fort den lämnar kroppen
blir den dålig snabbare än avokado på Hawaii, okej?
Du har 45 minuter på dig
innan en exponentiellt minskad sannolikhet för…"
"Okej", sa jag.
"Jag åker hem, ejakulerar och kommer tillbaka om 45 minuter."
Så jag åker hem, öppnar ytterdörren, ejakulerar omedelbart.
Okej? Det är…
Jag är på hemmaplan. Jag vet var allt är, jag vet vad jag har bakom mig.
Jag tittar på den droppande soppåsen.
Det har blivit som en pavlovsk reaktion.
Jag ejakulerar i en mugg.
Okej? Muggen de gav mig, inte nån jävla kaffemugg från mitt kök.
Som det står "Världens bästa pappa" på.
En sån där mugg man får kissa i när de testar en för droger.
Den har ett åtsittande lock. Så jag ejakulerar i muggen.
Det svämmar bara över, så jag måste hälla ut överflödet.
Överväldigande mängder.
Rena rama Ghostbusters 2.
Jag fyller den till brädden, skrapar av längst upp och…
Sen sätter jag på locket så hårt jag kan. Så det sitter rejält.
Sen stoppar jag den innanför t-shirten,
nära huden, i armhålan.
Trångt och mysigt.
För att läkaren sa åt mig att göra det.
Tydligen, precis som när Titanic sjönk,
kommer din kroppsvärme hålla ditt folk vid liv.
Och sen springer jag ner, hoppar in i en New York-taxi
och säger: "Langone-sjukhuset, tack. Skynda på."
Taxichaffisen bara: "Vad fan gör du med handen?"
"Mår du bra?"
"Ja, jag mår bra."
"Det är inte jag. Min fru… "Det är person… Det är min sats."
Taxichaufförer i New York har sett värre saker.
Så han bara: "Okej, coolt."
"Tack för att du använder en mugg."
"Till skillnad från de två senaste killarna.
Utan gummi på JFK-flygplatsen, om du fattar."
Och vi kommer fram till sjukhuset. Jag öppnar taxidörren och springer in.
Och det är ju New York, så nån på trottoaren skrek:
"Hördu!
Är du han från Shang-Chi?"
"Ja, jag spelade en biroll i Marvel-filmen Shang-Chi, inte huvudrollen."
Och killen sa: "Får jag ta en bild med dig?"
Och jag bara…
"Okej, visst."
Så vi tar en bild så här.
Så nån på internet har en bild på mig och den här främlingen.
Och jag gör så här.
Som Napoleon.
Om ni ser det här fotot så ska ni veta att jag håller i min egen jävla sats.
Så varsågoda att tagga det.
Han var väldigt tacksam. "Tack så mycket."
Jag sa: "Inga problem." Och skakade hans hand.
Jag älskar att träffa mina fans.
Jag springer in på sjukhuset. Det har gått 45 minuter nu.
Slutet av fjärde perioden, ingen tid kvar på klockan.
Jag kastar iväg satsen just när slutsignalen ljuder.
Läkaren fångar min sats…
Som Odell Beckham. Hon fångar den med en hand,
och i samma rörelse, utan att ens ställa ner den,
dunkar hon ner min sats i min frus ägg.
Hon tar den och bara: "Bom, shaka-laka!"
Min sperma hamnar i min frus ägg,
och sen vet ingen vad som händer, när sperman hamnar i ägget.
Ingen vet. Det är ett mysterium. Ett av universums mysterium.
När sperman är i ägget är den bortom vårt vetande.
Som händelsehorisonten vid ett svart hål. Ingen vet vad som händer då.
Ibland händer ingenting.
När sperman hamnar i ägget blir det bubbelte ibland.
Ingen vet var bubbelte kommer ifrån.
Det är "tapioka".
Sperman hamnar i ägget, man skakar om,
åker till Vegas, kastar det på tärningsbordet…
Om man har tur och får till ett bra tärningskast
så blir det blastocyster.
Det kallar vi framtida människor, blastocyster. Det blir embryon.
Läkaren tar alla embryon och tittar på dem under mikroskopet,
och betygsätter embryona.
Som kokain.
"Ja, de här? Det här är klass A-embryon."
"De här är klass B-embryon, så jag vet inte…"
"Det här är klass C-embryon…
Och de här? Det här är klass D-embryon.
Ja, de kommer att storma Kapitolium nån dag. Så…
Dem vill ni inte ha."
Och sen…
Och sen måste man välja ut sina barn,
baserat på scoutrapporter och analyser.
Och man vet inte. Det är förutsägelser.
Man hoppas att man inte kastar bort en Tom Brady i tolfte omgången,
som kommer att övervinna oddsen och bli den största genom tiderna,
för man kan inte mäta den mänskliga anden.
Alla här inne tror att de är bra människor,
men alla väljer vi klass A-embryona, okej?
Ingen här inne väljer inte era klass A-embryon om ni får välja.
Även om ni var ett klass B-embryo.
Ni skulle ändå välja era klass A-embryon.
För ni kommer att tänka: "Jag vet hur det är.
Jag utsätter inte mina barn för denna klass B-existens,
med svettiga händer och ischias."
"Ge mig klass A-skiten. Ge mig det bästa ni har.
Ge mitt barn en chans."
Och det fick mig att tänka på framtiden, för jag ville aldrig ha barn.
Jag trodde aldrig att jag skulle få barn. Det enda jag ville göra var det här.
Ståuppkomik i Amerika.
Det är bara bäst.
Kolla in det här. Det är bäst.
Ni klappar för att ni vet att det här slår att ha barn.
Mycket roligare och mer lukrativt.
Blastocysterna är verkliga nu. Åtta stycken som väntar på mig i molnet.
33 % chans till lyckad implantation med klass A-embryon.
Det gör mig väl till en massmördare i Alabama.
Jag började tänka på framtiden. Hur blir jag som förälder?
Blir jag samma slags förälder som mina föräldrar var,
eller blir jag bättre än mina föräldrar?
Mer känslomässigt stöttande, eller vad fan man ska vara nu.
Det visar sig att jag nog blir lika hemsk som mina föräldrar.
Jag känner det. Jag känner det inom mig.
Jag känner kinesen inom mig.
Jag känner de där höga förväntningarna, den där låga toleransen för ursäkter.
Det sitter här inne. Det är som en standardapp.
Man kan inte radera kalkylatorappen. Det finns inget X.
När man skakar den syns inget X.
Man kan flytta den från startskärmen, men den finns kvar i systemet.
Kvar i operativsystemet. Jag känner kinesen.
Om min blastocyst fick växa och komma ut i verkligheten,
och det var den sötaste blastocysten nånsin…
"Titta på den här blastocysten.
Titta. Se så vacker den här blastocysten är.
Jag älskar dig, blastocyst. Jag älskar dig mycket mer än jag trodde."
Och din blastocyst kramar dig tillbaka.
"Jag älskar dig med, pappa.
Pappa.
När jag blir stor vill jag bli ståuppkomiker.
Precis som du."
Jag känner hur kinesen i mig vaknar.
Man tar av sig glasögonen som Hitler i bunkern.
"Ståuppkomik? Är du helt jävla galen?
Det är inte ens ett riktigt jobb!
Vad tror du kommer att hända?
Ska du åka runt i Amerika och dra skämt för främlingar
som skiter i din mentala hälsa?
Och även om du på nåt sätt lyckas övervinna oddsen,
och når en halvprofessionell nivå som ståuppkomiker,
tror du att det finns nån chans i helvetet att du kommer att vara roligare än jag?"
"Pappa fyller nästan arenor på vissa marknader!
Har du sett min Imdb-sida?
Jag är med i allt! Jag ska fan krossa din karriär!"
"Din mamma och jag la en förmögenhet på att göra en klass A-blastocyst,
så glöm att du blir en klass B-komiker.
Jag kommer aldrig se nåt du gör.
Läs juridik!"
Så sa min far till mig.
Det är tufft för heteromän år 2024
att leta efter självhjälpstips på internet
utan att storma huvudstaden fem veckor senare.
Den där Youtube-algoritmen för självhjälp är väldigt elak mot heteromän just nu.
Jag säger inte att det är världens största problem. Så klart.
Men det är ett problem, okej?
För män har en genetiskt inbyggd disposition för självförbättring.
Vi försöker bli bättre människor varje dag.
Tro det eller ej, kvinnor.
När vi når en viss ålder, okej?
Vi brukar dö innan det sker.
Av självmord eller miljöfaktorer.
Bmx-cykling, kostval…
Men om man lever länge nog som man
når man en ålder då man blir väldigt introspektiv.
Man börjar söka vägledning från utomstående källor.
Man börjar titta på klockor.
Alla män i det här rummet har gjort det eller kommer att göra det.
Alla varit där. Vi har alla gjort det här.
Vi har alla sett oss i spegeln nån gång i våra liv.
Och vi har tänkt:
"Vilket jävla as."
"Jag hatar den här förloraren. Kolla in den här förloraren.
Fan ta honom. Jag hatar honom. Jag måste bli en bättre människa."
"Jag ska börja med att komma i form."
"Jag ska jobba på min hälsa.
Det känns som en logisk utgångspunkt för min resa.
Låt mig kontrollera det jag kan kontrollera."
Så vad gör man som man? Man går in på Youtube.
Man knappar in "Hur man lyfter vikter".
Trycker på "Enter" och klickar på den första videon.
Nån kille som svingar kettlebells.
Han lär en att låsa coremusklerna för att inte bryta ryggen.
Sen gör man det i två dagar.
Man känner sig rätt duktig.
Och den tredje dagen
kommer en avisering om en ny video på den Youtube-kanalen.
"Oj, en ny video från han som svingar kettlebells.
Undrar vad han gör i sin nya video?"
Och killen som svingar kettlebells gör en ny kettlebellövning.
"Gräsklipparen." Och 30 sekunder in i videon slutar han plötsligt.
Han ser jätteledsen ut.
Han ställer ner sin kettlebell och tittar rakt in i kameran.
Och han säger: "Hörni, jag vill snacka lite allvar med er.
"Kettlebells är bra, men ni ska veta
att en sund kropp börjar med ett sunt sinne."
Och alla män som tittar tänker:
"Ja. Det är ju logiskt.
Det känns rätt, här inne.
Berätta mer, kettlebell-svingande kille.
Vilka andra råd har du för alla delar av mitt liv?
Inklusive mina relationer och ekonomiska investeringar.
Ge mig vägledning, kettlebell-svingande kille."
Så vad gör du? Du tittar på hans nästa video. Sen på nästa.
Sen föreslår Youtube-algoritmen en video.
Och sen förslår den en video till. En vecka senare
berättar Jordan Peterson att kvinnor använder smink för att kontrollera män.
Fem veckor senare stormar du Kapitolium klädd som en buffel.
Det är ett väldigt realistiskt händelseförlopp, förresten.
Det är inte ens en överdriven tidsram.
Alla män här inne har förlorat en kompis till algoritmen.
Vi känner alla nån som blev galen
på grund av Youtubes självhjälpsalgoritm full av Andrew Tate-maskulinitet.
Och känner du ingen som blev galen…
…så var det du som blev galen.
Du befinner dig i rövhålens ekokammare.
Riktiga vänner berättar om man har blivit galen.
Det är så tragiskt. Alla dessa män som försöker bli bättre människor,
och som söker vägledning.
Men den där loopade Youtube-algoritmen
gör dem till den värsta versionen av dem själva.
Det finns en tragedi i det.
Alla dessa människor.
De försökte bara lyfta vikter.
De försökte inte starta en uppvigling.
De visste inte ens vad ordet betydde.
De försökte bara göra det här.
De visste inte hur stor underarmens vinkel skulle vara
i förhållande till torson.
Var det 90 eller 45 grader? Eller var det en annan övning?
Eller är det samma…?
De googlade det, och fem veckor senare
sitter de och skiter på Nancy Pelosis skrivbord.
Och staten drar bötessumman från ens lön.
Man begår ett misstag, och sen går det undan.
Jag säger inte att män inte ska ta ansvar för sina handlingar.
Jag säger bara att Youtube-algoritmen är väldigt lockande för heterokillar.
Den suger in män på ett sätt som kvinnor nog inte förstår.
Den utnyttjar verkligen mäns behov av att söka vägledning nånstans.
Den är svårt att motstå. Den drar in en.
Det är därför Mark Zuckerberg vill gå en MMA-match mot Elon Musk.
Han föll för sin egen algoritm.
Fattar ni? Mark Zuckerberg var bara en jävla nörd.
I 20 år har han bara studerat en massa data.
Runkat varje dag. Studerat data och runkat.
Pengarna hopar sig. Miljarder dollar.
Data. Runka.
Pengar, runka, data. Så höll det på i 20 år.
Och efter två decennier av det hade han sett så mycket data
att han föll ner i den. Nu försöker han MM-fajtas mot Elon Musk.
Han runkade och kom i sitt eget ansikte.
Det har spårat ur helt. Zuckerberg är en miljardär
som får alla tänkbara materiella behov uppfyllda.
Han uppfann skiten, och föll ändå för det.
Vilket hopp finns det då för en vanlig amerikansk man?
Nån som vaggar nerför gatan och letar efter en taco på sin telefon.
Han kommer att sugas in i telefonen. Den där jäveln har inte en chans.
För till och med de goda i det här rummet
balanserar på en knivsegg
när det gäller att förvandlas till ett as.
Skiljeväggen mellan en bra kille och ett as är papperstunn.
Varje dag är en kamp för att hålla sig kvar på den där tunna kanten.
Och ett Instagram-inlägg kan få en att falla åt båda hållen!
Okej? Det beror på inlägget.
Var det söta djur eller var det tuttar?
Det avgör din redbarhet de kommande sex timmarna.
Jag tycker att vi som samhälle måste
göra ett bättre jobb med att identifiera…
När vi är oense med nån, vem
försöker verkligen föra en vettig diskussion
för att nå en högre förståelse,
och vem snackar bara skit?
Vi spenderar för mycket tid på folk som bara pratar skit,
och inte nog med tid på folk som faktiskt försöker ha svåra samtal om svåra ämnen.
Som till exempel jag, i detta nu.
Jag snackar bara skit, okej?
Ensidigt skitsnack.
Jag skiter i era åsikter. Skicka dem inte till mig. Jag bryr mig inte.
Ni betalade för mig. Jag betalade inte ett skit för av er.
Den fria marknadskapitalismen har bestämt riktningen
för det här skitsnacket. Problem med det? Ta det med Adam Smith.
Men om jag förde ett samtal med nån jag var oense med, i god tro,
skulle jag nog inleda det samtalet med det vi är ense om.
Ett logiskt sätt att inleda ett svårt samtal.
Ett exempel: MAGA. Make America Great Again.
De har en poäng. Det går inte så bra för Amerika just nu.
Eller hur? Våra barns matteresultat sjunker.
Våra barns vetenskapsresultat sjunker.
Med internationella mått mätt går det inte så bra för våra sjukvårdssystem.
Förmögenhetsskillnaderna ökar exponentiellt.
Ett underförstått löfte gavs till en generation amerikaner
att om man jobbade hårt, gick på college, var en god människa,
så skulle man få ett visst utfall, som inte blev verklighet för de flesta.
Babyboomers i beslutsfattande positioner sänkte kapitalvinstskatten,
så att deras förmögenhet bara ökade år efter år.
Efter 1945 bytte vi tillverkningsindustri mot nationell säkerhet
genom att göra dollarn den internationella handelsvalutan,
vilket gav Amerika möjligheten att utöva ekonomiska sanktioner mot andra länder.
Det fick dollarns värde att skjuta i höjden,
vilket gjorde det omöjligt att tillverka saker i Amerika.
Logiken då
var att amerikaner skulle utbilda sig för att slippa tråkiga fabriksjobb,
men vi var för korkade för att läsa vidare,
så vi skänkte bort tillverkningsindustrin till Asien
till men för arbetarfamiljerna.
Men om man inte läser tillräckligt…
kommer det ut som: "Let's go, Brandon!"
Så du har en poäng,
men du har inte ordförrådet för att beskriva din verklighet,
för du läste inte färdigt. Det räcker inte med hashtaggen.
Det finns en bok bakom ordet. Du måste fortsätta.
Gör det i din egen takt, men du måste läsa klart.
Annars kan vi inte prata med varandra. Vi pratar om varandra.
Jag har MAGA-vänner. Några av dem är goda vänner.
Ja.
Hawaii-MAGA.
Den vänligaste MAGA-sorten.
Aloha-MAGA.
De är på Hawaii nu och gör Aloha stort igen.
Jag blev vän med dem när jag spelade in en tv-serie på Hawaii.
Doogie Kameāloha, på Disney+.
MAGA Hawaii bjöd in mig i sina hem.
"Ronny, kom förbi. Vi ska grilla."
"Kom och träffa familjen, ohana. Vi vill bjuda in dig."
Så älskvärda, så varma och välkomnande. "Tack för att du kom. Ta vad du vill ha.
Det finns Kalua-fläsk, loco moco, varmkorv.
Här.
Rör vid min pistol.
Rör vid den. Ta den."
"Jag vill inte röra några vapen, okej?
Jag vet inte var de har varit eller vart de ska.
Jag har inte tid att lämna vittnesmål.
Ge mig bara en loco moco."
Passionerade människor, mina MAGA-vänner.
Och jag respekterar deras passion, till viss del.
Ja. De bara: "Jag älskar Amerika. Jag skulle dö för det här landet."
Jag tror på att de älskar Amerika,
och att de skulle dö för det här landet, vilket är beundransvärt.
Ni är beredda att dö för ert land.
Varför är ni inte beredda att lära er matte?
Också det för ert land.
Gör både och för ert land.
Jag vet att ni vill dö för ert land, men vi förlorar ingenjörsjobb till Asien.
Vi behöver färre som dör, och fler som gör läxorna för sitt land.
Gör era läxor för ert land.
Sitt ner och visa vad ni gör och…
Det är ett mer effektivt sätt att visa er patriotism.
Om ni lägger er "jag vill dö"-energi på läxor istället
blir ni bäst på hela skolan, jag lovar.
Det är…
Då finns inga gränser.
Ni löser en massa problem, ni skapar en massa jobb, ni ökar BNP.
Gör era läxor för ert land.
"Jag dör hellre!"
Jag trodde väl det.
Jag tänkte att det kunde vara så. Att dö är lätt, matte är svårt.
Andragradsekvationer gör mig självmordsbenägen.
Vi försöker undvika att prata om politik,
av ömsesidig respekt, men det kommer alltid upp.
Ibland har jag fel och de har rätt, men ibland är deras budskap så invecklat.
Jag förstår inte vad deras kärnfråga är, för det som sägs är så kaotiskt.
De kan säga saker som: "Ronny, Kina orsakade covid,
men covid finns inte på riktigt."
Betyder det att allt är okej? Jag vet inte hur jag ska känna nu.
För ett minus ett är noll. Vad kan jag säga?
Matteanalogin funkar för koncept, inte bara siffror. "X" är vad som helst.
Och varför gapar ni om Kina? Ni gapar alltid om Kina.
"Kina skickade en väderballong med en kamera."
"Kina har en konstgjord ö i Stilla havet som är en hangarfartygsbas."
"Kina håller på med Tiktok. Varför gör de det?"
Jag vet inte.
Jag är inte från Kina.
Jag är från Malaysia.
Jag är från Malaysia, inte Kina. Tredje generationens kinesisk-malaj.
Malaysia.
Michelle Yeoh, ni vet? Oscarsvinnare? Malaysia? Ja, det är Malaysia.
Sama-sama. Saya anak Malaysia. Malaysia.
Malaysia, inte Kina. Malaysia.
Det var vi som tappade bort planet.
Okej?
Minns ni det?
Såg ni dokumentären på Netflix? Såg ni förslaget efter min special?
Såg ni det? Det var vi.
Vi är "tappade bort planet"-folket.
Vi är inte mänskliga rättigheter… Tiktok…
Jag vet inte vad det är, okej? Vi är…
"Var fan är det?!" Det är vi.
Mina MAGA-vänner hatar amerikansk skatt.
Det är som en universell partiplattform.
Det finns olika sorters MAGA. MAGA light, MAGA koncentrat…
Det är orättvist att samla dem under en fana,
men en förenande partiprincip är: "Älska USA, fan ta amerikansk skatt."
Och jag fattar. Jag hatar amerikansk skatt nu när jag är i den högsta skattenivån.
Där är jag MAGA. Fan ta amerikansk skatt.
Den kan dra åt helvete. Det känns bra att säga det.
Som om orden ger en kraft, eller hur? Fan ta amerikansk skatt.
Gillar ni när jag säger det?
När den här jävla utlänningen säger det? Gillar ni det?
När den här brytningen säger det? Gillar ni det?
Ser ni energikontrasten?
"Älska Amerika! USA!" "Fan ta amerikansk skatt."
Lägg politiken åt sidan i tre sekunder. Om det ens är möjligt.
Överväg det här konceptet i ett vakuum i tre sekunder.
Bara som en akademisk övning, okej?
När man älskar nåt
ger man det pengar.
Det är ett av de främsta sätten vi visar vår kärlek
till individer, organisationer, idéer på Kickstarter,
idrottslag… "Vi ger dem pengar."
Så när man säger: "Älska Amerika! Älska USA! Fan ta amerikansk skatt."
Älskar man USA så mycket att man vill att det ska vara fattigt?
Vill man att ens land ska vara fattigt, som en tiggare på gatan?
En gatutiggare. Vill man att ens land ska tigga på gatan?
Jag älskar min mamma.
Ibland ger jag mamma pengar.
- Ge era mammor pengar ibland. - Ja!
Se hur främmande konceptet är för vita människor.
Bara…
…tystnad.
Ge era mammor pengar ibland. "Varför det?"
För att hon är er mamma.
Och ni älskar väl henne?
Och hon älskar er, så ge henne en bit av kakan ibland.
Hon födde fram er, så ge henne en bit av kakan.
Oavsett storlek. Er mamma skulle säkert uppskatta det.
Oavsett vem er mamma är, hur lyckad hon än är.
Hon behöver dem säkert. Fixa uppfarten, investera i infrastruktur. Nånting.
Ibland behandlar amerikaner sitt land som de behandlar sina föräldrar.
Ja.
"Jag älskar min mamma. Jag skulle dö för min mamma.
Men fan ta henne, hon gjorde sina val."
Jag älskar att vara i Amerika. Jag hade alternativ, men jag kom hit.
Jag älskar att vara i Amerika, för här kommer showbusiness före allt.
Och jag är i showbusiness-branschen.
Så självklart kom jag hit.
Om jag säger så här i USA: "Fan ta USA, presidenten och amerikansk skatt."
Då rullar pengarna in.
"Fan ta presidenten. Han är för gammal." Pengarna rullar in. De rullar in.
Rena pengamaskinen.
Om jag gör det i Malaysia… Samma ord, samma kläder,
samma frisyr, samma riktning… I Malaysia? Fängelse.
Arbitragevärdet är skyhögt.
Samma produkt, olika… Klart att jag gör det här.
Varför skulle jag göra det nån annanstans?
Ibland glömmer folk att jag är första generationens invandrare.
För mina vänner som är andra generationens invandrare…
Deras föräldrar var invandrare.
Och sättet de pratar om sina föräldrar är så respektlöst.
Och de glömmer att jag också är invandrare.
"Du vet mina föräldrar? De är invandrare.
Du vet hur invandrare är. De är så snåla."
"Kom inte hit. Min familj är här i helgen. Mina föräldrar är här.
Mina föräldrar är invandrare. Du vet hur de är.
De är så snåla."
Nu vill jag försvara invandrare lite, okej?
Fan ta den där skiten.
Ja, min mamma bor i Singapore.
Hon är inte en invandrare.
Hon är ändå extremt snål.
Okej? Att vara snål är inte en invandrargrej.
Det är genetiskt.
Snåla människor är snåla.
Man väljer inte att vara snål. Man har det i sig. Det är inget val.
Kinesiska babyboomers är snåla, för de kan inte ha kul.
De har inte haft kul på 50 år.
De har glömt hur det känns att ha kul.
Av alla asiater i den asiatiska kulhierarkin,
från mest kul till minst kul, är kinesiska babyboomers minst kul.
Jag får säga det, jag är kines. Ni håller käften.
Det är vårt "N"-ord. Ni får inte säga det.
Ni håller käften.
Minst kul… Håll käften. Minst kul av alla asiater: kinesiska babyboomers.
De roligaste asiaterna just nu är koreanerna.
Det ska de ha.
Man måste lyfta på hatten för de nutida koreanernas segersvit.
De sopar mattan med alla inom populärkulturen, de är allas…
De har Blackpink, de har musik. De har BTS.
BTS är i armén just nu och slåss mot Kim Jong-Un.
Förstår ni? BTS är vid gränsen just nu och bara…
En ostoppbar underhållningskraft
som krossar länder och diktaturer.
Koreanerna har filmen Parasit. Vann en Oscar.
De har Past Lives. De har Crash Landing on You.
De dominerar vita människors Netflix-startsidor.
Helt otroligt. Vita människors startsidor är fulla av K-drama. De sträckkollar.
Oavbrutet. De har Squid Game.
Koreaner har roligare när de dör i Squid Game
än kineser har på komedishower.
Kineser tittar i mobilen på komedishower.
"Måste jag titta upp?"
"Är han här? Okej, jag ska filma i sex minuter."
Lampan på full styrka. Det här är…
Det är så här jag lever i nuet som kines.
Koreaner, mest kul.
Filippinare vet hur man har kul.
Ja, de älskar att ha kul.
Vietnameser vet hur man har kul. Kambodjaner med.
Hmongfolket kan ha kul. Till och med japaner kan ha kul.
På ett reserverat sätt.
Utåt sett är de stoiska.
Inuti dem är det bara anime.
Utåt, oläsligt. Inuti, introt till Sailor Moon.
Utåt är det "Ohayo gozaimasu".
Japaner har så kul att de går direkt till jobbet ibland.
"Ska du inte byta kostym? Direkt till kontoret? Okej."
Kinesiska babyboomers har minst kul av alla asiater.
För kinesiska babyboomers främsta direktiv i livet är:
"Bli inte lurad."
Det är det överordnade direktivet som styr hela beslutsfattarträdet.
Robocops huvuddirektiv: "Bli inte lurad."
"Grip inte OCP-chef." "Bli inte lurad."
Och för kinesiska babyboomers existerar inget värdeerbjudande.
Det är ren priskänslighet.
Så varje utgift är ett bedrägeri.
"Om pengar lämnar min ägo
så var det ett bedrägeri!"
De är så spända hela tiden. De letar efter bedrägerier när de går ut.
De kan inte slappna av. "Vi blir lurade! Minimum två drinkar.
Parkeringskillen ska ha dricks…" Spänd…
Under tiden sitter koreanerna där och har kul.
Filippinarna dansar. Kinesiska babyboomers är bara spända.
Ju längre bort från hemmet de kommer, i takt med att avståndet X ökar,
vet de att kostnaderna kommer att öka, så utg…
Utgifterna kommer att öka, så de spänner sig mer och mer,
tills deras kroppar ser ut som ett "C".
Ett "C" som i "Chinese".
Och bakom står du och bara: "Gå och ha kul nu!"
De vägrar ha kul.
Min mamma kom och hälsade på mig i New York. Hälsade på sin enda son.
Så fort man öppnar dörren i New York City
kostar det 1,50 dollar.
Om man rör vid dörrhandtaget så dras 1,50 dollar från Apple Pay…
Rätt ut i universum.
Mamma närmade sig ytterdörren i New York. Hon stod längst in i lägenheten.
"Jag behöver inte lämna huset idag."
Hon är inte rädd för hatbrott mot asiater, utan för inflation.
Hon begriper inte vad saker kostar idag.
Vi går till Central Park. "Det är gratis, mamma."
"Se så vackert det är i New York på hösten. Titta här."
"Varför kostar korvarna fem dollar? "Mamma, det är…"
"Priset är rätt. Ingen lurar dig. Det är rätt summa pengar för det.
Du har inte varit ute ur huset på 50 år. Den siffran stämmer.
Så mycket kostar saker
efter att babyboomers förstörde världsekonomin 2010
med sina subprimelån, okej?
Ni lurade er själva. Det var ni som lurade er själva."
"Du blåste dig själv." DJ Khaled.
Mamma besökte mig på Hawaii. Första gången på Hawaii.
Om man känner till Hawaii och hawaiianerna…
Den minst svindlande kulturen på planeten. Ett otroligt generöst samhälle.
Man får så mycket mer än man ger på Hawaii.
Och min mamma landar och kommer till hotellet.
"Aloha. Välkommen till Hawaii."
Hon får en lei runt halsen, en blomsterkrans.
De satte på henne den, och min mamma gör så här.
"Jag betalar inte för den där."
"Du kan inte göra så, mamma.
De försöker inte lura dig att köpa nåt. De försöker bara välkomna dig.
De försöker inte lura dig att köpa den.
Det här är inte Thailand. Sätt på dig…
Ta på den, du skämmer ut mig inför hawaiianerna!"
Mahalo.
Kinesiska babyboomers är räddast av alla för att bli lurade i verkligheten,
men är lättast att lura på internet.
För att vara människor som lever i rädsla hela livet, extremt lättlurade.
Dessa babyboomers har inte antikropparna som krävs för att hantera internet.
Helt aningslösa när de surfar.
Att se på babyboomers ge sig ut på internet nu
är som att se på när bebisar går in i köket ensamma,
och letar efter kakor på köksbänken…
De drar händerna längs köksbänken i blindo.
Dra ner knivar. Köksknivar faller rakt ner i deras ögon.
Ner i den mjuka delen av skallen.
De går in i köket, öppnar ugnen, sätter på den,
sticker in huvudet.
"Finns det några bilder av mina barnbarn här inne?"
"Är den här länken säker att klicka på?"
De går på alla jävla internetbedrägerier som finns.
De här jävla babyboomarna snubblar in i internetbedrägerier
som pandor som rullar nerför en kulle.
Jiu-jitsu-rullar in i bedrägerier varje dag.
De älskar dem. "Tjugo presentkort på Target?
Det låter som ett legitimt sätt att betala för antivirusprogram till mobilen."
"Titta på den här länken. 'Knepet din läkare inte vill att du ska veta.'
Den klickar jag på."
"Jag visste det. Min läkare lurar mig!
Det fanns ett knep han inte ville att jag skulle veta.
Jag ska göra hans examen meningslös med ett klick!"
"Det här är ingen bluff. Min läkare är bluffen. Låt mig…”
De här jävla internetidioterna med savantsyndrom
som inte minns ett enda jävla lösenord,
men som av nån anledning kan göra all desinformation viral.
Som en rysk cyberarmé som sprider desinformation över hela världen
i sina familjers Whatsapp-chattar.
Överallt. "Titta på den här artikeln. Är det här sant?"
"Är det här sant?" Det är så de kollar fakta! De sprider det.
"Titta, är det här är en sann…? Säg vad ni tycker."
"Jag säger inte att en hårtork i munnen tar död på covid.
Okej? Men får man inte ställa frågor längre?"
"Läs den här artikeln från cnn-n-n-n.ru."
"Skicka den till din farbror, till hela släktträdet. Alla måste få se det här."
Har det funnits en dummare generation av idioter,
mer mottagliga för falska nyheter än dessa jävla boomers
som tror allt de ser på internet?
Jag förstår argumentet att varje generation människor
kommer att vara lite smartare än den förra,
med teknikens exponentiella tillväxtkurva.
Men det här måste vara den största luckan i mänsklighetens historia!
Informationsasymmetrin är helt galen.
Det finns människor i Honolulu
som kör Tesla Cybertruck och vejpar ut genom fönstret,
medan deras mobilers AI handlar med kryptovalutor.
Samtidigt som babyboomers inte ens kan högerklicka.
De kan inte ens högerklicka.
"Hur högerklickar man med en knapp?"
Det är läskigt. De vet inte vad som är verkligt.
"Ronny, kolla in fotot med Bigfoot som handlar på Whole Foods."
"Bigfoot är verklig nu!
Det finns en bild på när han köper kombucha på Whole Foods.
Finns det ens nån teknologi som kan förfalska bilder?"
"Mamma, den är inte äkta. Sluta skicka runt den."
"Hur vet du det?"
De blir alltid så indignerade. "Hur vet du det?"
"Att den inte är äkta. Hur visste du det?"
"Typsnittet är fel och bildens upplösning är suddig,
och ljuset är inte logiskt för den bilden!
Dimensionerna stämmer inte för en nyhetsartikel.
Jag kan inte lära dig det. Det är som Malcolm Gladwells Blink!
Jag har sett så mycket att jag filtrerar det omedelbart.
Du får aldrig den kunskapen, så håll dig borta från internet!
Den här världen är inte för dig längre! Sluta fatta beslut!"
Men respektera era äldre.
En konfuciansk värdering.
Om ni ger er mamma lite pengar kanske hon inte blir lurad lika mycket.
Tänk på sambandet mellan de två fenomenen.
Folk frågar mig: "Varför snackar du skit om din mamma för pengar?"
"Snacka om pappa istället."
Okej…
Jag pratar inte om min pappa, för han saknar sammanhang med nöjesvärde.
Vi växte upp i Malaysia.
Hans familjer är gummiodlare i Malaysia.
Mina fastrar och farbröder är kvar i Malaysia och odlar gummi.
Helt fel sammanhang. Smart folk, men de kan inte den här världen.
Min pappa var först i sin familj med en collegeutbildning.
Manchester College, som slogs ihop med University of Southern New Hampshire.
Han läste en magisterexamen i ekonomi där. Väldigt smart kille.
Han var en bra invandrare.
Han kom till USA för att utbilda sig, och sen åkte han hem till Malaysia.
Han tog ingens jobb, han åkte hem.
Och min pappa hade klarsynen att se det jag inte såg.
Han visste att det fanns ett tak, på grund av hur han tänker och pratar,
så han åkte hem till Malaysia.
Det var rätt för honom. Han åkte hem, och det var rätt val för honom.
Han blev en framgångsrik företagsledare.
Han drog sig tillbaka på en gård i Johor Bahru.
Älskar jordbruk. Han drog sig tillbaka på en gård. Så mycket älskade han det.
Men ett helt annat sammanhang. Han skulle inte förstå nåt av det jag gör.
Han skulle inte förstå vad jag gör i Godzilla vs. Kong.
Han skulle säga: "Varför springer du inte ditåt?"
"Jag kontrollerar inte redigeringen.
Jag är bara butiksägare nummer tre i Honolulus Chinatown i den här.
I denna episka sammandrabbning mellan en jätteödla och en jättegorilla.
Jag kopplar bara ihop akterna. Jag har inget att säga till om."
Sen slutade jag berättade vad jag gjorde, och han slutade fråga mig.
Så jag sa inget när jag blev anställd på The Daily Show.
Han fick reda på det som alla föräldrar får reda på saker. Genom en lokaltidning.
En dag skrev de i lokaltidningen att jag fått jobb på The Daily Show,
och han ringde mig direkt. Han sa:
"Ronny, har du fått jobb på The Everyday Show?"
"Nej, The Daily Show. Och det var för två år sen, pappa."
"Okej. Vad är The Daily Show?"
"Det är en vanlig amerikansk pratshow.
De uppfann modern amerikansk satir."
Och…
Och min pappa sa: "Okej, coolt. Är du värden?"
"Nej, jag är korrespondent." "Vad är en korrespondent?"
"Jag hjälper programledaren med olika komediinslag."
Och han sa: "Okej."
"Mei! Han är bara en medhjälpare."
Så han fattar inte vad som räknas som en seger eller en milstolpe i branschen.
Så jag slutade berätta, och han slutade fråga.
Och jag behövde inte det från honom. Vi var helt okej.
Vi pratade om andra saker än jobb. Vi bråkade inte. Allt var bra.
Och han gick bort väldigt plötsligt 2018. Han dog på julafton.
Han dog på sin gård. Helt utan förvarning.
Han bara dog, och var vi tvungna att åka hem för att ta hand om dödsboet.
Om nån här har varit i den sitsen att ni måste hantera nåns dödsbo,
så försvann de så plötsligt att andra måste komma dit
och ta hand om allt det administrativa.
Så jag, min fru, min syster och svåger åkte hem till Johor Bahru,
och jag var tvungen att hacka mig in i hans bärbara dator
för att kolla vilka banker han använde.
Datorn stod på köksbordet.
Jag öppnade den, och den var lösenordskyddad.
Och jag kände honom så väl.
"Lösenord kommer att vara hans favoritbarns födelsedag."
Så…
Jag skrev in min systers födelsedag, och det stämde.
Det var min systers födelsedag.
Som sig bör. Hon är narkosläkare i Australien.
Mycket mer respektabel än jag. Hon räddar liv, som en god människa.
Bidrar till samhället. Inte som den här jäveln.
Var sjätte vecka får jag skit på internet för nåt jag sa för två år sen.
Så det ska vara hon. Hon ska vara favoriten.
Så jag loggar in och öppnar hans webbläsare.
Jag kollar hans webbhistorik,
och hela tiden tänker jag: "Låt mig inte hitta min pappas porr."
"Snälla, låt mig inte få veta vilka ställningar min pappa gillade."
"Även om det bara är missionären. Då måste jag bränna den här datorn."
När kineser bränner saker hamnar det hos våra förfäder,
och då kommer farfar att se det. och jag vill inte…
Det vill jag bespara dem. Jag överlever, men det blir jobbigt för dem.
Jag är så omtänksam.
Så jag kollar historiken. Bra jobbat, pappa. Ingen porr.
Reko kille, ingen porr. Han var bara ute på internet två gånger om dagen.
Klockan 06.00 och 18.00. Som den bonde han var.
Och han besökte samma två webbsidor varje gång.
Den första webbsidan var en lokal nyhetssajt,
och den andra webbsidan han besökte två gånger om dagen, varje dag,
var min Twittersida.
Han uppdaterade min Twitter två gånger om dagen för att se vad jag gjorde.
Jag lade upp saker som: "Honolulu, Hawaii, Jag sålde ut fem shower den här veckan.
Varför är det så många hemlösa här?" Såna inlägg.
Och…
Han läste det, och sen tänkte han nog: "Okej, Ronny mår bra.
Han sålde ut några shower på Hawaii, och de har visst många hemlösa där."
Och det var hans sätt att hålla sig à jour med mig.
Han berättade aldrig det, och vi diskuterade det aldrig.
Det känns väldigt fint.
Dessvärre, så vitt jag kan förstå,
var det här den sista tweeten min pappa läste.
OM DU ÄR EN BABYBOOMER PÅ TWITTER VET JAG ATT DU ÄR EN JÄVLA FÖRLORARE.
Så vitt jag vet
rent kriminaltekniskt,
baserat på webbläsarens tidsstämplar,
var min sista tweet som min pappa läste, och kanske det sista han nånsin läste
innan han dog på sin gård,
när jag skrev på Twitter:
"Om du är en babyboomer på Twitter vet jag att du är en jävla förlorare."
Uppenbarligen var det inte riktat mot honom.
Jag visste inte att han hade Twitter. Eller att han visste vad Twitter var.
Men jag står fast vid uttalandet.
Jag vet att det är ett skumt sätt att avsluta showen på, men…
Så här såg hans mobil ut när han dog.
Det var hans hemskärm och hans låsskärm.
Och jag visste inte ens. Det är ett foto på mig och min fru på Hawaii.
Jag har två lei på mig,
för jag tog på den min mamma kastade av sig.
Och jag visste inte att det var hans hemskärm och låsskärm.
Och…
Jag vill gärna tro att det var den sista bilden han såg av mig.
Att det var så mindes mig när han dog. Och jag vill också säga till min syster:
Jag vann!
Jag vann! Det var jag!
Ni har varit fantastiska. Tack för att ni kom, Honolulu.
UTSÅLT 7 OCH 8 SEPTEMBER 2024
LOVE TO HATE IT-TURNÉN
Undertexter: Mattias R. Andersson