Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
А В Е М А Р И Я
Какво става?
- Накърми ли го? - Да.
- Наистина ли? - Не иска. Какво има?
Какво става, миличък?
Ужас!
- Какво? - Много е студено.
- Защо прозорецът беше отворен? - Защото е счупен.
Къщата се разпада.
Стига вече.
Не се занимавай сега, Мария.
Мария, миличка.
Първа глава: Защото линията,
която разделя мрака от светлината, още не е начертана.
Мамка му!
Запомнете колко е важно
да споделяте.
Това, което няма име, не съществува.
Понякога чувстваме много неща.
Имаме чувството, че не разбираме, че просто...
Оставаме без думи. И млъкваме. Предпочитаме да мълчим.
И ако не сме самоуверени... Защото понякога се случва.
И се страхуваме да говорим. Да дадем име на тези неща.
Трябва да потърсим човек, на когото да обясним.
Има ли въпроси? Някой ще коментира ли нещо?
Извинявай.
Извинявай. Искам да кажа нещо.
Да?
Повърна.
Много повръща. На всяко хранене.
Здравей.
Нико.
Извинявай, знам, че си на работа.
Пак повърна.
И ти, и педиатърката казвате, че това е нормално.
Но за мен не е нормално да повръща непрекъснато.
Мисля, че кърмата ми не му понася.
Това ме притеснява.
Повръща при всяко хранене.
Добре. В колко часа ще дойдеш?
Мамка му.
Нико.
Знам, че си на работа, но вкъщи влезе гарван.
Истина ти казвам.
Не знам дали си е отишъл.
Ерик е добре. Спи.
Ами ако още е вътре?
Ако не оправиш скапания прозорец...
Търся го. Сега не го виждам. А ако още е вътре?
По дяволите!
Монографията може да отнеме малко повече време.
Но до края на годината ще си взема отпуск.
Не може ли да назначат някой стажант?
Стажант ли?
Не. Стажант...
- Говори му, скъпа. - Не.
Кажи му нещо.
- Хамакът не му харесва. - Кажи му го.
Знам, че не ти харесва, но помага за рефлукса.
- Вземи го. - Ерик...
Уморена съм.
- Хайде в хамака. - Не му харесва.
Напротив.
- Да пробваме хамака. - Шест месеца го обсъждаме!
Спокойно.
Погледна ли апартамента, който ти пратих?
Вземи го на ръце. Да, готин е.
Малко надвишаваме бюджета. Но...
- Гушна ли го? - Въпросът е да се организираме.
Какво правиш?
Гушни го.
Ела тук, дребосъче.
- Ще намалиш ли музиката? - Да.
Опит да отнеме живота си пред ужаса...
- Стига плака. - Обискът продължи два часа.
Предполагаемата извършителка Алис Еспанет
беше арестувана.
Придружаваше я адвокатката й
за повторен разпит в съда.
Що се отнася до бащата на детето,
не е обвинен и не знаем дали ще изяви...
Каква жега! Ще загася това.
Или дали може да обясни причината за това двойно престъпление.
Французойката Алис Еспанет от 10 г. живее в Испания.
Последните пет години - в Барселона.
Мнозина се питат коя е тази жена,
която описват като самотна и затворена.
Въпреки това учтива.
- Тортилята. - В този град роди близнаците,
които утре щяха да навършат десет месеца,
ако майка им не ги беше удавила във ваната.
Жертви на тази ужасна трагедия,
която разтърси квартал Матадепера.
Втора глава: Как дойде тук, миличък?
Ембрион, спомням си дори насън позицията ти на кръст.
Нищо му няма. Здрав е.
Само лек рефлукс.
Това е нещо нормално за толкова малко дете.
Няма проблем с кърмата, повярвай ми.
Няма ли някаква процедура, която да излекува рефлукса?
Чела съм, че понякога пилорът се затваря.
Когато става дума за пилорна стеноза.
Но при него не е така.
В идеално здраве е. Здраво дете.
Може да го облечеш.
Ужас!
Здравей!
Заедно сме в Центъра за майки. Аз съм Ана.
- Здравей... - Здравей. Тя е Габи.
- Ти си Мария Агире, нали? - Да.
Аз съм ти голяма почитателка.
"Инвентари" е уникална. Много ми хареса.
Всичко ми харесва. Кратките разкази, всичко.
Много благодаря.
Само си представи...
Като кажа на Фран...
- Добре. Аз ще... - Да.
Какво ще купуваш?
Единият прозорец вкъщи не се затваря добре
и искам да го оправя.
Дошла съм за капачки, които се слагат на контактите,
за да не позволяват на децата да бъркат в тях.
Не искам да забравя.
После кой знае какво може да стане!
Откакто се роди Габи, всичко ми се струва опасно.
Гледам пироните и мисля, че може да ги глътне.
Да не дава Господ!
Отдавна мисля за това.
Наскоро научих, че една позната на моя приятелка превъртяла
и удавила децата си.
Убила ги.
- Добър ден. - Здравейте.
В някой от тези вестници пише за това.
Ще се видим в групата, нали? Последния път не те видях.
Надали ще се върна.
- Ами? - Аз съм добре.
Ерик е добре. Добре сме.
Чудесно. Радвам се.
Защото на мен понякога ми иде да се обеся.
Как си, Мария?
Прекаляваш! Онзиден само ти не дойде.
Не отговаряш на съобщенията.
Кажи нещо. Кога ще се запознаем с Ерик?
Не си ни пращала снимки. Целувки, миличка.
Чудовището от Матадепера
Една французойка удавила десетмесечните си близнаци
в Матадепера
Майка, арестувана след трагичната смърт на децата си
Образцов съпруг? Мъжът на убийцата я защитава
Разпитват Алис Еспанет за втори път
Мотивите за ужасното престъпление са неизвестни
"Помислих си, че спят," казва бавачката
"Не обичаше да бъде сама."
Попитахме съседите: "Нормална майка ли беше?"
Убийцата увила децата в хавлия, след като ги удавила във ваната
Ваната
Извинявай, Нико.
Може ли
да се прибереш сега?
Първо пускаш топлата.
След това пускаш и студената.
Не може ли да викнем човек да провери крана?
Не мога да излизам по-рано, за да къпя Ерик.
Вземи си отпуск.
Добре. Кърпата?
- Ако обичаш. - Зад теб е.
Добре. Готово. Сега сме чистички.
И хубави. Памперсите?
- Те са във... - Тук е пълен хаос.
Откога си толкова подреден?
- Там са, Нико. - Спокойно.
Ще взема тези.
Виж ти!
Виж какво прави мама. Виж как оправя нещата.
Браво. Невероятно.
- Сега е затворен. - Да.
Може малко да намалим радиатора.
Няма да ни стигнат парите за такова разхищение.
Ела тук, пиленце.
Пиленце.
Нико. Ако си вземеш отпуск, Ерик ще е с двама ни.
- По-добре е за него. - Ще си взема отпуск.
Но когато мога. Не сега. Не съм само аз. Цял екип сме.
Ако не се справим с монографията, няма да е добре за никого.
Дори за нас.
Защото няма да можем да си мечтаем
да се преместим.
Не искам да се местя! Не разбираш ли?
Скъпа?
Случило ли се е нещо?
Кажи ми.
Нещо друго освен рефлукса?
Рефлуксът ме притеснява.
Чакай малко. Какво има? Ей сега.
Мама ми обяснява нещо.
- Сама съм и... - Момент. Слушам те.
- Понякога... - Да?
- Ерик. - Няма значение.
Кажи ми.
Моля ти се, не е толкова сериозно.
Какво става?
А приятелките ти?
- Какво? - Излез да се видите.
Позабавлявай се. Иди да танцуваш.
Ще се разходиш. Ти обичаш да се разхождаш.
Помниш ли безкрайните разходки, докато пишеше романа?
Нали, дребосъче?
Ще те изяде Таласъма. Леле, колко страшно!
Какво има?
Душичка!
Много си сладък. Да!
Много благодаря.
Запечатано
От 14 до 18-годишна възраст дъщеря ми три пъти бяга от вкъщи.
Когато навърши пълнолетие, просто не се върна.
Оттогава рядко се виждаме.
Не познавам внуците си. Не ми е мъчно за тях,
но изтръпвам от ужас
като всеки нормален човек. Естествено.
Разкажете ни за младежките години на Алис.
Не искаше да живее с нас.
Беше много агресивна към мен.
Като всеки тийнейджър. Не съм виновна.
Като майка направих каквото можах.
Не ми е мъчно за внуците, защото не ги познавам.
Жал ми е за нея.
За Алис.
Защо е направила такова ужасно нещо?
Защо ги е убила? Защо е удавила децата си?
Какво я е принудило да го направи? Нещо сигурно се е случило.
Аз...
Не знам.
Знам само, че дъщеря ми искаше да роди децата си.
Отиде за изкуствено оплождане .
В клиниката за фертилитет "Лайф".
Помня името, защото "Лайф" е "живот" на английски.
Странно е. Аз родих децата си, когато бях млада.
Но вие сте имали връзка с дъщеря си.
- Тя ми е дъщеря. - Именно...
Мария. Колко си съсредоточена! Какво гледаш?
Нищо.
- Какво има? - Нищо.
Мария.
Четох, че... Може да не е вярно,
но ако не им говорим,
бебетата може да проговорят три пъти по-късно.
И това ще забави развитието им.
Най-вече ако не им говори майка им.
Има доста сериозни случаи.
Да.
Говори му, скъпа. Кажи му нещо.
Кажи му нещо.
Каквото и да е.
- Странно ли се чувстваш? - Не.
Да?
Кажи му...
"Обичам те".
"Пиленце".
Пробвай.
Сега е много спокоен.
Отивам да спя.
Хубаво.
Лека нощ.
Съжалявам.
От сега нататък ще го правя много по-добре.
Трета глава: Обикновено казват, че жените
страдат от корем.
Вярно е, че в тях имат враждебен елемент -
вид, който ги изяжда отвътре.
Готови ли сте за луди танци?
- Да? - Да.
- Извинявай. - Да?
- Знаеш ли защо Ана я няма? - Коя е Ана?
Няма значение.
Идеята е да се водим по ритъма на барабаните.
Който напомня ритъма на сърцата ни.
Те познават отлично ритъма на сърцето ви.
Познат им е. Да го изтанцуваме.
Започваме. Може да затворите очи.
Движете се, правете каквото искате.
Важното е да се чувствате свободни. Слушайте музиката.
Свързваме се с музиката.
Вдишваме я.
Точно така! Отлично!
Не се срамувайте.
Оставете музиката да влезе в нас.
Да я почувстваме.
Барабаните ни свързват
с нещо племенно, групово.
Може да затворите очи. Почувствайте се свободни.
Свободни, спокойни.
Свързваме се с децата.
Важното е да се отпуснем, да дишаме
и да чувстваме тази връзка.
Прекрасна връзка в този момент.
Да танцуваме свободно.
Мислете за това. Може да го правите у дома.
Ще се опознаете...
Когато се чувствате далече от всичко.
Ще го подържиш ли за малко?
- Ето. - Добре.
Благодаря.
Да се срещаме...
Ало?
Да, аз съм.
Добре, благодаря.
За кой роман?
За моя роман?
Много благодаря!
Да, много съм доволна.
Значи вие сте звънели. Добре.
Напоследък съм зарязала телефона.
Да. Ще очаквам имейла.
Много благодаря. Приятен ден. Чао.
Мамо? Извинявай, знам, че си прекалено заета, но...
Дадоха ми награда.
Да, много съм доволна.
Ще дойдеш ли с мен? Добре. Не.
Да, спокойно, оставям те.
Да. Ерик е добре.
Добре. По-късно ще се чуем. Да, Ерик е добре. Чао.
Решихме да връчим наградата "Райуела"
на Мария Агире за романа й "Инвентари".
В бързането Алис оставя Анхела без надзор.
Бебето се обръща и пада от леглото.
Удря си главата в пода.
Черепът на Анхела се пръска като диня,
разрязана с нож.
Тя е виновна.
Същата нощ Алис сънува,
че шевовете от цезаровото сечение са се отворили.
Мамка му! Какво има?
Мария? Здравей!
Аз съм Ана, от Центъра за майки. Ще ми отвориш ли?
Направо ще се напишкам.
Мечтаната библиотека.
Много ми харесва. Като разкажа на Фран...
- Поздравления за наградата. - Много благодаря.
Напълно заслужена!
Тоалетната е там.
Благодаря.
Пишеш ли?
Ами...
Да, не е лесно.
Липсва ли ти?
Да, сега ми липсва.
- Отбиваш ли го? - Да.
Разбира се.
Трябва да внимаваме. Може да стане какво ли не.
- Знаеш ли какво е мастит? - Да.
Чувала ли си за пустинята Атакама?
На прабаба ми са й отрязали половината гърда
заради мастит,
когато прекосявала Атакама.
Рискувала да умре от загнояване.
Няколко години по-късно се е обесила.
- Ще отида за малко във... - Добре.
А така! Прекрасна идея. Да излезем на чист въздух.
Да слезем долу. Тук е голяма жега.
Дори гърдите ми се изпотиха.
Много ми харесва, че Габи цока.
Особено, когато гърдите ми са така набъбнали.
Чувствам някакъв гъдел отдолу.
- При теб не е ли така? - Не.
Ерик не харесва млякото ми.
А за гъдела долу...
- Познаваше ли я? - Кого?
Приятелката на твоята приятелка.
Да, сега ще ти разкажа. Извинете. Може ли още две?
Заслужили сме си тези бирички!
Обожавам, когато заспива, след като се нахрани.
Голямо облекчение е.
Душичка златна.
Добре. Така.
Да.
Един път се срещнахме на вечеря.
Но беше много отдавна.
Но приятелката ти я е познавала, нали?
Да. Бяха близки.
Уикендите ходеха във вилата
на едно нейно богато гадже в едно село.
Знаех, че обича да се разхожда. Правила си е дълги разходки.
Обожавала е планината.
Сигурно сега е там.
Защото... Разбра ли, че засега са я пуснали?
Адвокатката й е много добра.
Знаеш ли къде е?
В Таул. Във Вал де Бои.
Като е родила децата,
Хаде е спряла да отговаря на съобщенията й.
- Алис. - Какво?
- Алис. - Хаде.
- В телефона съм я записала като Хаде. - Значи е друга жена.
Как така? Две жени ли са си убили децата?
По-странно би било, ако не се повтори.
Не се ли чудиш как кофите за боклук
сутрин не са пълни с бебета?
Не.
За мен е цяло чудо, че не е така.
Какво ти е, пиленце? Повръща ли?
Често ли му се случва? Трябва да го заведеш на доктор.
Какво има?
Много благодаря.
Мария? Добре ли си?
Помощ.
Четвърта глава: Влизайте, деца, влизайте.
Всичко ще е наред. Медея.
Какво?
Цената е идеална. На десетина минути от Барселона.
Не е чак толкова много.
Има три стаи.
Ще престанеш да пишеш в мокрото помещение.
Харесва ли ти, Ерик?
На теб харесва ли ти?
Семейна прегръдка! Хайде.
Защо не заминем за няколко дни?
- Къде? - Не знам.
Някъде до морето.
- Става ли? - В Делта.
Да! Да идем в Делта.
Помниш ли онова лято?
Колко хубаво си прекарахме.
Малките къщички.
Безкрайният плаж.
И навсякъде се придвижвахме с колело.
Как се казваше дискотеката?
Обожаваше да танцуваш там. "Щафета"?
- "Бижу". - Да! "Бижу".
Колко беше хубава! Всички те заглеждаха.
Беше кралицата на дансинга.
Прекрасна си.
Трябва пак да танцуваш, Мери.
Трябва пак да танцуваш. Като преди.
Като в Делта.
Кой е най-големият сладур на плажа?
Кой е най-големият сладур?
Ще си вземеш компютъра. Докато аз съм с Ерик, ти ще пишеш.
- Така ли? - Да.
- Да идем в Делта. - Добре.
Наистина ли?
Мария!
Почакай.
Къде отиваш?
Къде тръгна толкова далече?
Идвам.
- Какво му е? - Не знам.
- Може да е гладен. - Да.
Ще му направя едно шише.
Повърна.
- Страшно много. - Чакай малко.
- Отиваме в Центъра за майки. - Не, Мария.
Мери.
- Само да си обуя маратонките. - Ужас! Наистина е повърнал.
- Върви да се облечеш. - Няма нужда да ходим.
- Сложи си якето, и да вървим. - Скъпа.
Вали като из ведро. Няма нужда.
- Облечи се. - Никой не е умрял от повръщане.
- Видя ли това? Остави ме. - Нормално е.
Кое е нормално? Колко пъти да ти кажа, че не е нормално?
Детето е увредено! Не виждаш ли, че не е нормално?
Не е добре. Погледни го!
Сто пъти ти казах. Не виждаш ли?
Какво говориш?
До гуша ми дойде да не ми обръщат внимание.
Да идем в Центъра, моля те.
- Какво става? - Къде е Спешното?
Вляво. Д-р Гомес.
- Ток ли няма? - Чакаме да го пуснат.
Да, разбрахме се.
Аз ще се оправя.
Има малка промяна в плана. Сега ще ти обясня.
Ще мога. Разчитайте на мен. Без паника. Всичко е наред.
Добре. Пак ще звънна. Или ти ми звънни, като разбереш.
Добре. До скоро. Чао.
Ще ходим ли в Делта?
Не.
След вчерашната случка се замислих...
И честно казано,
не ми се ходи.
Точно сега.
А разходките с Ерик?
Романът ми?
Ами...
Имаш по-малко от месец отпуск.
Ако искаш, да потърсим някоя детска ясла.
Тъкмо ще си починеш малко и ще стегнем кашоните.
Май не искаш да се местиш.
Остана стаята на Ерик.
Ерик няма стая.
Май не мислиш за това. Не знам.
Извинявай. Как си? Добър ден.
Искаш да започнем сега?
- Аз... - Ако трябва да тръгваш, върви.
Ще се оправиш ли?
Прав си.
В този апартамент ще се задушим.
- Искаш ли кафе? - Да.
- Да? - Да.
- Сега ще ти направя. - Добре.
- Нико? - Да?
Направи ли резервация за Делта?
Да. Трябва да я отменим.
Ще е жалко да не я използваме.
Ще ни върнат половината пари.
Това е положението.
А може ли да ида сама?
В Делта имам предвид.
Чуваш ли ме?
Мария, Ерик е много малък.
Имам предвид да ида с Ерик.
- Сама с Ерик? - Не...
Не сама, с Ана.
Коя Ана?
Жената, която е чела романа ми.
- Да... - Тя е страхотна майка.
Много ми помага за Ерик.
Ще ме пуснеш ли?
Да.
Но...
Сигурна ли си?
Да. Ще ми се отрази добре.
За няколко дни. Нали винаги така казваш.
Свеж въздух, разходки...
Срещи с приятелки, писане...
Като се върна, ще бъда по-добре.
Ще бъда във форма.
- Чак да ви завиди човек. - Да.
- Ще си прекарате чудесно. - Да.
Ще се събере ли всичко?
Да. Благодаря.
Чудесно.
Тръгваме ли?
Чао, мили мои. Да пращаш снимки!
Много да се забавлявате! Звънни ми, като пристигнеш.
Не ти ли трябва помощ?
Ти си Мария.
Приятно ми е. Аз съм Фран.
Ана само за теб говори.
Тя е най-големият ти фен.
Сега ще я повикам. Момент.
Ана, търсят те!
Здравейте.
Ана, миличка, търсят те.
- Какво правите, деца? - Рисуваме.
Мария! Какво правиш тук?
Как е този бандит?
Виж го! Толкова е сладък!
- Как си? - Налага ми се да замина с колата,
а с Ерик няма да мога.
- Истината е, че... Не ми харесва. - И на мен. Ужасно е.
Знаеш, че се държи така. Нормално е.
Но няма да ти създава проблеми. Ако има нещо, ще ми кажеш.
Но звънни на мен, Нико е страшно зает напоследък.
Не искам да го притеснявам, защото...
Да.
- Чао, миличка! - Чао.
Всичко добро. Цялото семейство е у дома.
Понякога ми иде да се обеся. Заради романа ли?
Опитвам се. Още не съм измислила всичко.
За какво се разправя? Не ми казвай. Мисля, че знам.
Аз съм нещо като ясновидка.
Да. Душичка.
Бебето тук ли ще остане?
Как ще се разберем?
Кога да ти го оставя? Или ти ще го вземеш?
Какво предлагаш?
Ще ти кажа. Може би утре.
Да, ще остане тук. Ще трябва да ми помагаш.
Внимателно. Ето. Точно така.
Гушни го така, както аз го държах. Точно така.
Полека.
Нямаше какво да прави след спирането на тока.
Алис влачеше дългата сянка на вината
из цялата къща.
Неизличимо петно, залепено за краката й.
Като опашката на черен саван, седем размера по-голям,
от който беше невъзможно да се откопчиш.
Извинявай.
Здравей. Стая 219.
Колко жители има в Таул?
200 или 300.
- А колко къщи? - Около 60.
Знаеш ли къде е къщата на Алис Еспанет?
Не.
Мария, как си? Много е късно.
Пристигнахте ли?
Слуша ли малката душичка?
Кажи ми как си. Кажи нещо.
Здравей. Извинявай, отплеснах се.
Пристигнахме. Ерик спи. Всичко е наред.
По-добре да говорим утре.
Целувам те. Лека нощ.
Мария. Ерик се събуди с малко температура.
Бузките му са зачервени. Горкият. Ако знаеш как се поти!
Така де, само исках да знаеш.
Това е нормално, когато бебетата са
далеч от майките си. Целувки.
Средновековен бестиарий.
Харесва ли ти?
- Много странни животни, нали? - Да.
Тогава не са знаели как изглеждат и са ги рисували така.
Нещо средно между онова, което познават,
онова, което им обясняват, и фантазията им.
- Приличат на чудовища. - Мамо!
Ела.
- Трябва да сложим вола. - Идвам!
Алис?
Гарванът беше. Не трябваше да го пускаш.
Пиши, Мария.
Алис не понасяше да бъде сама, защото...
Когато беше сама,
най-черните й мисли вземаха връх.
Имаше натрапчива идея,
че е невъзможно да продължи напред.
Тук сме аз и ти. Виждам те. Ти виждаш ли ме?
Алис, как се докара до това положение?
Скитаща душа, вечно наказание.
Разплакана душа, която се скита.
Безкрайни сълзи,
които добавят вода
към водата.
Мери! Нямам нито една снимка. Наред ли е всичко?
Кажи ми нещо. Иначе ще се притесня.
Обади се, като дойдете утре.
Това е. Липсвате ми. Чао.
За Анхела и Алекс, мир на праха им
Мамка му!
Вдигни телефона, Мария!
Звънях в хотела. Казаха, че не сте пристигнали.
Че не сте били там.
Къде си, миличка?
Кажи ми, че Ерик е добре. Кажи ми нещо. Обади ми се.
Не искам да те притеснявам, но ми се обади, като можеш.
Ако температурата не спадне, ще го заведа в Спешното.
Благодаря.
Алис, аз съм Мария.
Не ме познаваш.
Но от няколко дни мисля за теб.
Не спирам да те търся, но не успявам да те намеря.
Искам да разбера как се пресича границата.
Къде е линията, която разделя мрака от светлината?
Защо ги удави, Алис?
Мария, защо не вдигаш телефона?
Какво става? Къде си?
- Връщам се в Барселона. - Откъде?
Имам температура. И мастит. Не съм добре.
Хубаво, но къде бяхте? Къде бяхте отседнали?
- Във Вал де Бои. - Какво си търсила там?
- Нищо. Аз... - Чуй ме.
Изпрати ми снимка на Ерик. Искам да го видя.
- Сега шофирам. - Ще отбиеш колата.
Още повече че си с температура. Изпрати ми снимка.
- Искам снимка на Ерик веднага. - Не мога.
Изпрати ми снимка на Ерик, Мария. Веднага!
Не съм с Ерик.
Какво каза?
- Не съм с Ерик. Той е при Ана. - При Ана ли? Коя Ана?
Ана от Центъра за майки.
Защо е при Ана?
- Какво става? - В Спешното са.
В Спешното? Чакай малко. Нищо не разбрах.
- Ерик какво търси там? - Отивам в Центъра за майки.
Мария...
Ще откажа апартамента.
Ще загубим много пари, но...
В крайна сметка мисля, че ще спестим.
Говорих с едно момиче, което ми препоръча един колега.
Ще ти помага да се грижиш за Ерик.
Става ли?
Докато успея да си взема останалия отпуск.
Не знам дали съм направил нещо.
Сигурно съм сбъркал някъде.
Нещо съм пропуснал.
Направил ли съм нещо? Какво?
Отивам да хапна. Искаш ли нещо?
Добре.
Нико!
Нико.
Какво?
Мария. Не се огъвай, моля те.
Ерик има нужда от теб.
Ужас, цялата гориш.
Аз...
Много съжалявам.
Истината е, че...
Много пъти съм го искала.
Много пъти.
Да умре.
Да беше умрял.
Да не се беше раждал.
Ужасно е. Казвам ти.
Епилог.
Майките не пишат.
Майките са написани.
Как си, Мария? Срещнах се с Карла.
Навита е за този петък.
Така че ни чакат яки танци.
Целувам те.
Ще участваме в панаира.
Ще е чудесно, ако дотогава имаш
редактирана версия на романа.
- Докъде си? - Не е готов.
Остава да напиша края.
Адвокатът свърши ли ти работа?
Да, много ми помогна.
- Ще взема две книги. - Добре.
Спазвай онова, за което говорихме. Помисли си.
- Разбрахме ли се? - Да.
- Ще ти преведа парите. - До другата седмица.
- Мария. Как си? - Здравей.
Първото, което ще направим, е да се намажем с крем.
Татко каза, че не обичаш. Три пъти ми каза.
Три пъти.
Това е плажът на тате, нали? Често идваш с него.
По-близо до водата или на пясъка предпочиташ?
Гладен ли си?
Да видим какво ти е приготвил татко за ядене.
Стига, Ерик. Не плачи.
Добре.
Ще те почистим.
Татко се обажда. Сега не можем да говорим.
Не сега. После ще му се обадим.
Искаш да те гушна. Ела.
Ела.
Искаш да те гушна.
Виж колко е хубаво морето.
Хубаво е, нали?
Птиченцата...
Ще се изкъпем както преди.
Виж татко. Виждаш ли го? Какво прави тук?
Виж. Поздрави го.
Трябваше да ми го дадеш с количката. Много е тежък.
- Не чак толкова. - С тези торби
съм се натоварила като магаре.
- Как си? - Много добре.
Какво става, душичко?
Иска да го нося. Много е уморен.
Иска да е с майка си.
Как изкарахте на плажа?
Сега ще се приберем и ще си вземем горещ душ.
Ще видиш. Татко ти е приготвил вкусна вечеря.
Ще си хапнем царски.
Какво си му сготвил?
За вечеря ли? Любимото му ядене.
Чудесно.
Мария. Би било добре
да се виждаме периодично.
Трябва да имаме график.
Ще ти звънна.
Лека-полека. Моля те.
Добре.
По романа "Майките не" на Катиша Агире
Превод КАТИ БОБЕВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО