Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Baj van?
Na, mi az? Mi a baj?
- Megetetted? - Meg.
- Igen? - Nem éhes.
Nincs semmi baj. Itt vagyunk, ne félj!
Nyugi! Nincsen semmi baj.
Nico! Az istenit!
- Mi az? Mi van? - Dől be a hideg.
Miért van tárva nyitva az ablak?
Azért szívem, mert nem lehet becsukni.
Az egész ház romokban van.
Nyugodj meg, tökmag!
Nyugi! Nyugi!
Úgysem tudod megcsinálni, Maria.
Hé! Szívem!
1. FEJEZET: MÉG NEM HÚZTÁK MEG A VONALAT,
AMI ELVÁLASZTJA A FÉNYT A SÖTÉTSÉGTŐL.
Hogy rohadnál meg!
Ne felejtsék el, mennyire fontos, hogy mindent kimondjunk! Rendben?
Ami nincs kimondva, az nem is létezik.
Ilyenkor sok különféle érzést tapasztalunk.
Amiket nem értünk.
Vagy egyszerűen csak megnevezni nem tudjuk.
Ezért inkább nem is beszélünk róla. Magunkban tartjuk.
Sokszor nincs meg bennünk a kellő önbizalom ahhoz,
hogy a félelmeinket, szorongásainkat a nevén nevezzük,
ezért nagyon fontos, hogy legyen mellettünk valaki,
akivel nem félünk megosztani ezeket a dolgokat. Jó?
Van kérdése valakinek? Igen?
Elnézést!
Elnézést! Segítene?
Persze, mondja!
Az előbb hányt egy kicsit.
Elég sokszor csinálja.
Majdnem minden szoptatásnál.
Helló!
Nico!
Igen, tudom, hogy dolgozol. Bocs!
Megint volt egy hányás.
Ugyanezt mondja az orvos is. Hogy tök normális.
De nekem akkor sem tetszik, hogy állandóan ezt csinálja.
Szerintem valami baja lehet az anyatejjel.
Mit csináljak? Nyilván aggódom.
Szinte minden szoptatásnál ez van.
Jó. Ma hány körül érsz haza?
Rohadt életbe!
Az isten verje meg!
Nico! Nico!
Igen, igen, tudom, hogy dolgozol, de egy varjú berepült a lakásba.
Dehogy szórakozom.
Nem tudom, kiment-e.
Eric jól van.
Lefektettem.
De mi van, ha még itt van valahol?
Most már tényleg meg kéne javítani ezt a kurva ablakot.
Mi baja van ennek?
Francba!
Jól van, semmi baj. Fincsi lesz.
Szívem! A papírokkal az van...
Mindegy, még eltart egy darabig, de az év vége előtt veszek ki szabit.
Nem vehetnek fel addig egy gyakornokot?
Gyakornokot?
Kizárt dolog. "Gyakornokot."
- Beszélj hozzá, szívem! Mondj valamit! - Mit mondjak neki?
- Mindegy, csak hallja a hangodat. - Nem az a baj, nem szereti az ülőkét.
Akkor ezt mondd neki! Tudom, nem vagy oda érte, de jót fog tenni a pocidnak.
- Fogd meg! - Hé! Szia! Jól van.
Visszateszem, jó?
- Mondom, hogy nem szereti. - Dehogynem szereti.
Gyere, szépen bebugyolállak.
Akkor mire számítsak? Még legalább hat hónap?
Jó lesz ez.
Csak még szoknod kell.
Megnézted a lakást, amit mutattam?
Nico, vedd fel!
Igen, tudom, de a mi hitelkeretünket meghaladja.
- Az öledbe vetted? - Próbáljuk összeszedni magunkat.
Mit csinálsz?
Figyelsz egyáltalán?
Gyere, picur!
- Kicsit lehalkítanád a zenét? - Máris.
Jól van, itt vagyok, ne félj!
A férjet egyelőre nem sikerült elérni, de a hatóságok azóta próbálkoznak.
A feltételezett gyerekgyilkos,
a francia Alice Espanet azóta rendőrségi őrizetben van,
aki végig jelen volt a kihallgatása során.
Ami várhatóan többször is meg fog történni a tárgyalást megelőzően.
Ami a gyermekek apját illeti, őt egyelőre még nem helyezték vád alá,
ugyanakkor nem is beszélt még vele senki.
Megsülök. Nagyon befűtöttünk. Lekapcsolom.
Talán ő segít majd fényt deríteni
ennek a megmagyarázhatatlan kettős gyilkosságnak a részleteire.
A francia állampolgárságú Alice Espanet több mint tíz éve él Spanyolországban,
amelyből az elmúlt öt évet Barcelonában töltötte.
A szomszédai közül sokan csendes, magányos természetűként jellemezték,
de ilyesmit egyikük sem feltételezett volna.
A rántotta! Odaég!
Ebben a városban adott életet ikreinek,
akik két hónapon belül töltötték volna be első életévüket,
ha az anyjuk nem fojtja bele őket a fürdőkádba.
Ez a tragédia alapjaiban rengette meg a teljes matadeperai közösséget.
2. FEJEZET: Ó, KEDVESEM, HOGY KERÜLTÉL IDE?
Ó, EMBRIÓ, KI ÁLMODBAN KERESZTBE FORDULVA IS EMLÉKEZEL.
Nincs semmi baja. Makkegészséges.
Csak egy pici reflux.
Ami teljesen normális. Amíg ilyen kicsik.
A tejjel sincsen semmi gond. Megnyugodhat.
És nincs esetleg valamilyen megoldás erre a reflux problémára?
Azt olvastam, hogy összeszűkülhet a gyomorkapu.
Csecsemőkorban valóban előfordulhat.
De esetünkben szerencsére nem ez a helyzet.
Nekem nyugodtan elhiheti, hogy kutya baja.
Felöltöztetheti.
- Jöhetnek. - Gyere!
Picsába!
Helló!
Együtt járunk a tanfolyamra. Ana vagyok.
- Helló! - Helló!
Ő pedig Gabi.
Te vagy Maria Agirre, ugye?
Igen.
Rajongó vagyok. Enyhén szólva.
Az "Inventvár" zseniális.
- Nagyon kedves. - Imádtam.
Az összes többi műveddel együtt.
Lebilincselőek. A novelláidat is mind olvastam.
Hát, köszönöm szépen!
Hát még én.
Lesz mit mesélnem.
- Akkor én most... - Jó.
Mit veszel?
Otthon elromlott az ablak, és próbálom valahogy megjavítani.
Én olyan kis pöcköket akarok venni, amikkel a konnektort lehet bedugaszolni,
mert ezek mindenbe belenyúlnak.
Tudod, sosem szabad elfelejtenünk, hogy bármi megtörténhet.
Nem tudom, mi ütött belém, de mióta Gabi megszületett, rettegek mindentől.
Ránézek egy szögre, és egyből azt látom magam előtt, ahogy lenyeli.
Állandóan ilyeneken gondolkodom.
Mindennek a tetejébe megtudtam, hogy az egyik ismerősöm
teljesen megzakkant, és vízbe fojtotta a gyerekeit.
Megölte őket.
- Szép jó napot! - Helló!
Valamelyik újságban biztos találsz róla egy cikket.
Különös dolog.
Amúgy jössz a kövi tanfolyamra, ugye? Csak mert legutóbb nem voltál.
Hát, valószínűleg nem megyek többet.
- Nem? - Nem, mert megvagyunk nélküle.
Eric jól van, minden rendben.
Akkor jó.
Az azért kellemes lehet. Jó nektek.
Én néha legszívesebben felkötném magam.
Maria! Mi van veled?
Szégyelld magad, hogy így eltűntél!
Csak te nem jöttél el tegnap. Már az üzeneteimre sem válaszolsz.
Mikor láthatjuk végre Ericet? Legalább egy képet küldj róla!
Puszillak, hívjál!
A MATADEPERAI RÉM
FRANCIA NŐ VÍZBE FOJTJA KÉT TÍZ HÓNAPOS GYEREKÉT
A MATADEPERAI GYEREKGYILKOSSÁG
MAGÁVAL IS VÉGEZNI AKART, MIUTÁN MEGÖLTE A GYEREKEIT.
MINTAFÉRJ? A GYEREKGYILKOS FÉRJE KIÁLL MELLETTE.
ALICE ESPANET-T MÁSODJÁRA HALLGATJÁK KI.
NEM TUDNI, MI KÉSZTETTE AZ ANYÁT ILYEN BORZALOM ELKÖVETÉSÉRE.
"AZT HITTEM, HOGY CSAK ALSZANAK", SZÁMOLT BE A BÉBISZITTER.
"NEM SZERETTE A MAGÁNYT"
"ÁTLAGOS ANYÁNAK TŰNT"
"A BABAGYILKOS TÖRÖLKÖZŐBE CSAVARTA A GYEREKEIT, MAJD BELEFOJTOTTA...
A FÜRDŐKÁDBA."
Nico! Ne haragudj, de haza tudnál jönni?
Lehetőleg most?
Úgy kell csinálni, hogy először forró vizet engedsz,
aztán ha már kellően forró, elkezdhetsz variálni.
Nem lenne egyszerűbb szerelőt hívni, hogy legalább nézzen rá?
Nem hagyhatom ott a melót két órával hamarabb, csak hogy Ericet megfürdessem.
Akkor vegyél ki szabit!
Gyere, pöttöm! Hol a törölköző?
- Ott lóg a szárítón. - Hol?
Na, látod, meg is vagyunk.
Frissen, üdén, illatosan. Bajnok voltál.
- Pelenka? - Ott van a...
Szívem, valamit csinálni kéne ezzel a kupival.
Mikor lettél ennyire pedáns?
- Itt lesz valahol. - Hagyd csak, megvan.
Jó lesz ezzel is.
Hoppá! Odasüss!
Látod, micsoda ezermester az anyukád?
Mindent megold. Ezt nevezem. Zseniális.
Legalább nem nyílik ki magától.
Ez igaz. Bár szerintem nyugodtan lejjebb vehetjük a fűtést.
Annyit pazarolunk, hogy lassan már ki sem tudjuk fizetni.
Gyere, pajti! Dőlj le!
Jaj, te. Megzabállak.
Nico, ha kivennéd a szabit,
többet lehetnél Erickel, ami neki is jót tenne.
Ki is fogom venni, megmondtam, de egyelőre nem lehet.
Nem hagyhatom ott a csapatot.
Ez egy kutatócsoport, szívem,
és ha nem jön össze a projekt, az se nekem, se nekik nem lesz jó.
A jelenlegi helyzetünknek meg aztán végképp nem tenne jót.
Többek között végleg elfelejthetjük,
hogy legalább egy normális méretű lakásba költözzünk.
Én nem költözni akarok, Nico! Francba már! Mit nem értesz?
Szívem!
Mi a baj?
Mondd el!
A reflux miatt vagy ennyire kiakadva?
Nem?
Tény, hogy nagyon aggaszt a dolog.
Egy pillanat!
Nyugi, nyugi, itt vagyok. Itt vagyok. Csak anyuval beszélgetünk.
- Ez az egyedüllét... - Pillanat. Hallgatlak.
- Néha van, hogy... - Igen?
- Eric! - Felejtsd el!
Ne, ne, mondjad csak!
Kérlek, szívem, ne csináljunk ebből ügyet!
Mondd el, mi bánt!
Mi van a barátaiddal?
- Mi lenne a barátaimmal? - Miért nem találkozol velük?
Elmehetnétek táncolni. Kikapcsolódni.
Sétálhatnál többet. Régen imádtál sétálgatni.
Emlékszel, amikor a legutóbbi regényedet írtad, folyton ide-oda mászkáltál?
Ugye, kisöreg? Igazam van?
Oké.
Köszönöm szépen!
BELÉPNI TILOS
Amíg velem élt a lányom, háromszor szökött el otthonról.
Tizennégy éves korában kezdődött.
Amint nagykorú lett, többet nem is jött haza.
Azóta szinte alig találkoztunk.
Nem is ismertem az unokáimat.
Nem igazán tudom sajnálni őket.
De ettől még ugyanúgy átérzem ennek a szörnyűségnek a súlyát.
Jobban, mint bárki.
Nyilván. Elmesélné nekünk, milyen volt Alice kis korában?
Nem szeretett velünk lakni.
Mindig elutasító volt velem.
Persze tinédzserektől ez megszokott.
Nem én tehetek róla.
Anyaként megtettem mindent, amit lehetett.
Az unokáimat sem tudom sajnálni, hisz nem ismertem őket.
Inkább az anyjukat sajnálom. Alice-t.
Maga szerint mi bírhatta rá, hogy ilyen szörnyűséget tegyen?
Hogy vízbe fojtsa őket?
Miért akarná vízbe fojtani a saját gyerekeit?
Vajon mi késztette rá? Kell, hogy legyen oka.
Hát...
Nem tudom.
De abban szinte biztos vagyok, hogy igenis akart saját gyereket.
Vágyott rá.
El kellett mennie egy ilyen beültetésre.
Egy termékenységi klinikára. "Life".
Azért maradt meg bennem a neve, mert tudom, mit jelent az angolban.
Azért nem értem, mert én egy percig nem hezitáltam a gyerekvállaláson.
Maria!
De azért tartották a kapcsolatot a lányával?
- Maria! - Persze, hisz mégiscsak a lányom.
- Úgy értem, hogy... - Maria!
- Bocs! - Mit néztél, hogy így belefeledkeztél?
Nem érdekes.
Semmi baj.
Mi az?
Nincs semmi.
Maria!
Lehet, hogy hülyeség, de azt olvastam valahol,
hogy állítólag, ha nem beszélsz hozzájuk,
akár háromszor tovább is eltart, mire megtanulnak beszélni.
Lassítja a fejlődést.
Főleg akkor, ha pont az anyjuk nem beszél velük.
Bizonyos esetekben...
Mindegy.
Alukálj!
Beszélned kell hozzá, szívem.
Csak mondj neki valamit!
Teljesen mindegy, hogy mit.
- Másképp gondolod? - Nem.
Akkor?
Mondd azt neki:
"Szeretlek, angyalom."
Rajta!
Próbáld csak meg!
Visszaaludt. Jobb, ha nem piszkálom.
Oké, akkor visszafekszem. Jó?
Jó.
Szép álmokat!
Ne haragudj!
Esküszöm, hogy mostantól jobb anyukád leszek.
3. FEJEZET:
MONDJÁK, HOGY A NŐKET BETEGSÉG EMÉSZTI BELÜLRŐL.
IGAZ IS, HOGY UTÁLATOS LÉNYT REJTEGETNEK.
A LÉNYT, MELY ŐKET CSÓCSÁLJA.
Akkor mindenki készen áll a közös táncra?
Igen?
- Elnézést! - Igen?
Nem tudod, Ana miért nincs itt?
Ki az az Ana?
Nem érdekes.
A gyakorlat lényege az, hogy teljesen átadjuk magunkat a ritmusnak.
Ami nagyon hasonló a saját szívverésünkhöz,
vagyis a baba már jól ismeri.
Volt ideje megszokni, úgyhogy most erre fogunk táncolni, rendben?
Akár hunyják be a szemüket, mászkáljanak, ahogy jónak érzik.
Annyi a lényeg, hogy a zenén keresztül felszabaduljanak.
Érezzék!
Váljanak eggyé vele!
Ez az, így kell.
Ne szégyenlősködjenek!
Ez az, áramoljon keresztül rajtunk a zene.
Ugye, hogy milyen jól működik ez az ütem?
Összekapcsol minket, szinte ősi, elemi szinten.
Nyugodtan hunyják be a szemüket! Az segít átszellemülni.
Szorosabbra fűzi a köteléket.
Nagyon fontos, hogy közben figyeljünk a légzésre.
Érezzük, ahogy összekapcsolódunk!
Már most éreztessük velük, mennyire fontosak nekünk!
Mozogjon a testünk!
Ne legyenek gátak, engedjük szabadjára! Ne szégyelljünk semmit!
Ezt otthon is gyakorolhatják.
Ezáltal egy sokkal mélyebb ismeretre tehetnek szert egymás iránt,
illetve így gondoskodhatnak róla...
Elnézést! Megfogná egy percre?
Köszönöm!
Ez az, nagyon szép.
Halló?
Igen, én vagyok.
Igen, köszönöm!
Nem értem. Milyen regényért?
Ja, hogy az én regényemért!
Nagyon köszönöm!
Igen, örülök neki.
Ezek szerint maguk hívogattak.
Igen, igen.
Mostanában nem nagyon szoktam nézni a telefonomat.
Hogyne.
Jó, megnézem az e-mailjeimet.
Köszönöm szépen! Szép napot magának is!
Anya!
Igen, tudom, hogy sok a dolgod, de...
Képzeld, díjat fogok kapni!
Az nem kifejezés. Igen.
Nincs kedved eljönni velem?
Rendben. Ne, ne, menj csak nyugodtan!
Csak ennyit akartam. Igen.
Eric is jól van. Rendben. Jó, rendben.
Később még beszélünk. Igen, jól van. Puszillak.
A 2024-es Rayuela Szépirodalmi díjat
Maria Agirre "Inventár" című regényének ítéljük.
A NAGY ROHANÁSBAN ALICE EGY PILLANATRA NEM FIGYEL ODA ANGELÁRA.
A BABA OLDALRA FORDUL, ÉS LEGURUL AZ ÁGYRÓL.
A FEJE KOPPAN A PADLÓN.
ANGELA KOPONYÁJA...
KETTÉHASADT AKÁR EGY GÖRÖGDINNYE...
A KONYHAKÉS ALATT.
AZ Ő HIBÁJA VOLT.
AZNAP ÉJJEL AZT ÁLMODTA, HOGY A SEBE FELSZAKAD.
Ki az isten...
Bassza meg!
Ki az?
Maria? Helló!
Megtennéd, kérlek, hogy kinyitod az ajtót?
Nagyon kell pisilnem.
És micsoda könyvtárad van!
Alig várom, hogy elújságolhassam.
Amúgy szívből gratulálok a díjadhoz. Nem semmi.
- Köszönöm szépen! - Kiérdemelted.
- Amúgy ott a fürdőszoba. - Oké, köszi!
Dolgozol valamin?
Mondjuk.
Látom, nem könnyű téma.
Hiányzik a munka?
Igen, ami azt illeti, nagyon is.
- Elkezdted az leválasztást? - Igen.
Azzal nagyon óvatosnak kell ám lenni. Nem tudni, mi sül ki belőle.
- Tudod, mi az emlőgyulladás? - Igen.
- Hallottál az Atacama-sivatagról? - Igen.
A dédnagyanyámnak, Isabelának az egyik mellét le kellett vágni
egy rosszul kezelt emlőgyulladás miatt, amikor átkelt az Atacama-sivatagon.
Ha nem teszik meg, a saját gennyébe fulladt volna bele.
Pár évre rá felkötötte magát.
- Egy pillanat türelmet! - Jó.
Nocsak.
Na, tessék!
Támogatom az ötletet. Kicsit menjünk ki levegőzni, jó?
Olyan rohadt meleg van, még néhány perc, és leolvadnak a cickóim.
Annyira szeretem, amikor így rám cuppan.
Különösen, amikor már úgy érzem, hogy kezd nagyon feszülni.
Kellemesen bizserget, mintha valaki megcsiklandozna.
- Veled nem volt még ilyen? - Nem. Ericnek nem ízlik a tejem.
A bizsergést illetően meg...
Amúgy tényleg ismerted?
Kit is?
Mondtad, hogy van egy barátod, aki, tudod...
Igen. Igen. Mesélek róla.
Elnézést! Még kettőt, legyen szíves!
Ha engem kérdezel, ennyi még belefér.
Olyan jó, amikor szoptatás után egyből elalszik.
Megkönnyebbülés.
Gyere, csillagom!
Csendes pihenő.
Jól van.
Aludj szépen! Úgy ni.
Igen.
Egyszer találkoztam vele.
Egy vacsorapartin.
De olyan rég volt, hogy alig emlékszem.
De volt...
egy barátod, aki ismerte, nem?
Igen. Igen, vele jóban voltak.
Olyannyira, hogy együtt többször leutaztak hétvégenként vidékre
valami gazdag pasas házába egy kis faluba.
Szóval igen.
Állítólag szeretett sétálgatni.
Gyakran indult el egymagában.
Bolondult a hegycsúcsokért.
Valószínűleg most is ott van.
Amíg nem kezdődik a tárgyalás, elengedték. Tudtad?
Nem akármilyen ügyvédet kapott.
És tudod, hol van?
Taüllban.
Vall de Boíban.
A barátom szerint, amikor megszülettek a kisbabái,
onnantól hiába kereste Jadét.
- Alice-t. - Tessék?
- Alice-t. - Jadét.
Nekem ezen a néven van elmentve a telefonomban.
- Akkor tök másról beszélünk. - Ne már.
Hogyne. Két különböző gyerekgyilkosról.
Tényleg nem is értem, miért nincsenek többen.
Tudod, miért nincsenek tele kisbabákkal a szemeteskukák?
Nem.
Én sem, bár ok lenne rá bőven.
Jaj, csöppségem! Mi a baj?
Jól látom, hányt? Hadd nézzem! Gyakran előfordul? Orvoshoz kéne vinned.
Tudod, mondtam, bármi megtörténhet.
Nem lehetünk elég felkészültek.
Köszönjük!
Maria?
Minden rendben?
Segíts!
4. FEJEZET:
MENJETEK CSAK, GYEREKEK! MINDEN RENDBEN LESZ.
Szóval a zajtól nem kell tartani.
- Tényleg? - Egyáltalán nem.
Na?
Ilyen árban szerintem príma. Negyvenöt perc innen Barcelona.
Nem vészes.
Na, meg háromszobás.
Nem a vécén ülve kéne írnod. Az se másodlagos.
Te mit szólsz hozzá, Eric? Neked tetszik?
Boldog családi ölelés! Hip, hip, hurrá!
Nem utazunk el pár napra?
- Hová? - Mindegy.
Mehetnénk mondjuk, a tengerhez.
- Na? - A Deltához?
A Deltához? Részemről rendben.
Emlékszel még arra a nyárra?
Az de jó buli volt.
Azok a parányi kis házak.
A végtelen tengerpart.
Bárhova eljuthattál bringával.
Hogy is hívták azt a diszkót? Elfelejtettem. Minden este ott roptad.
Talán a... a Placc?
- Az Ékkő. - Az Ékkő!
Tényleg. Atyaúristen, micsoda bombázó voltál!
Mindenki téged bámult. Szinte a lábad előtt hevertek.
Én most is.
Megint el kell kezdened táncolni.
Újra fel kell fedezned. Mint régen. Mint a Deltánál.
Na? Na, ki a legnagyobb vagány?
Rocksztár.
Elhozhatod a laptopod, és amíg dolgozol, enyém a baba.
- Tényleg? - Tényleg.
Na, menjünk!
- Jól van. - Jó?
Maria!
Várj meg!
Hova rohansz?
Miért mentél ki ennyire?
Jövök.
Mi a baj?
Nem tudom.
- Lehet, hogy éhes. - Lehet.
Megyek, megcsinálom.
Megint hányt.
- És nem is keveset. - Várj egy kicsit, megyek.
- Viszem a dokihoz. - Ne, Maria!
Szívem!
- Bebújok a cipőmbe, és indulunk. - Ez tényleg nem kevés.
Felöltöznél, légy szíves?
- Maradj nyugton! Ne lihegd túl! - Vegyél kabátot, és menjünk!
Szívem, hé!
- Zuhog az eső. Fölösleges ezért... - Öltözz fel!
Egy kis hányásba még senki nem halt bele.
- Ezt az orvostól akarom hallani. - Szívem! Ez normális.
Ne mondogasd már ezt állandóan!
Mi kell ahhoz, hogy végre észrevedd, valami baj van a gyerekkel?
Kicsit sem normális.
- Nézz már rá! Nincs jól. - Szívem, nyugodj meg!
Kismilliószor elmondtam már. Hogyhogy nem látod?
Miről beszélsz?
Miért nem figyel rám senki?
Légy szíves, vigyük orvoshoz!
- Mi van itt? - Hol a sürgősségi?
Balra a harmadik ajtó.
- Áramkimaradás? - Mi sem tudunk semmit.
Igen?
Nem, nem rosszkor, mondd csak!
Hogyhogy?
És mit mondott? Világos.
Jó, hát akkor muszáj lesz újragondolni, nincs mese.
Értem. Mikor akarjátok elkezdeni?
Jó. Nem, nem, dehogy gond.
Egy kicsit változott a felállás, de majd később elmagyarázom.
Most azonnal nekilátok, jó? Nem kell pánikba esni. Megoldjuk.
Jól van.
Jó, majd még hívlak. Ha mégsem, hívj te nyugodtan.
Jó. Oké. Szia!
Akkor nem megyünk a Deltához?
Nem.
Nem, a tegnap este után gondolkodtam egy kicsit,
és őszintén szólva nincs sok kedvem hozzá.
Most nincs.
Mi lesz a sétáiddal Erickel?
Na meg a regényemmel?
Hát, ugye nemsokára úgyis vége lesz a szülési szabadságnak.
Ha gondolod, kereshetünk bölcsödét.
Úgy lesz időd pihenni is, meg elkezdhetünk csomagolni.
Bár téged mintha nem izgatna a költözés.
Ericnek nincs saját szobája.
Effektíve nincs gyerekszobánk. Téged ez egyáltalán sem zavar?
Bocsi. Hali! Mondd! Mi a helyzet?
Igen, az előbb hívott.
Igen, igen, felvázolta a teljes szitut.
Tudom, igen.
Neki is megmondtam, hogy fölösleges fennakadni rajta.
Valami félrement, majd kiderítjük, hogy mi, aztán korrigáljuk.
Mást nem nagyon lehet tenni.
Nem feltétlenül muszáj elölről kezdeni. Az alapok már megvannak.
Tudom.
Persze, az nyilván nem megúszható, de...
Biztos vagy benne?
Azért kérdem, mert a legutóbbi kísérlet után abban maradtunk, hogy működik.
Ha azt is elölről akarjuk kezdeni, félévnyi munkánk megy a levesbe.
Miről beszélsz?
Dehogy akarom elkapkodni, de lássuk be, hogy ez eléggé kinyírná a lendületet.
Ezért mondom.
Jól van. Hát, figyelj, ez van, nem tudunk mit csinálni.
Szépen leülünk, összedugjuk a fejünket, és kitalálunk valami megoldást.
Azt is majd kiagyaljuk, hogy nekik ezt hogy lehetne előadni.
Már így is annyi haladékot kértünk, hogy ha most benyögjük,
hogy "bocs, srácok, kéne még pár hónap", szerintem nem fognak agyvérzést kapni.
Mindjárt bent leszek, és újra átfutjuk az anyagot. Rendben. Ott tali. Szia!
Egyből neki is láttál?
- Figyi! - Tudom, hogy menned kell. Nem baj.
Megleszel, ugye?
Teljesen igazad van, Nico.
Rég nem elég már nekünk ez a lakás.
Nem kérsz egy kávét indulás előtt?
De.
- Jöhet? - Igen.
- Máris megcsinálom. - Oké.
- Nico! - Igen?
Lefoglaltad már a szállást a Deltánál?
Igen. Majd vissza kell mondani.
De azzal nem veszítünk egy csomó pénzt?
De. Legjobb esetben is max. a felét kapjuk vissza.
De hát ez van.
Akár egyedül is elmehetnék, nem?
A Deltához.
Itt vagy még?
De, szívem, Ericet nem hagyhatjuk egyedül.
Őt is magammal vinném.
- Szóval csak ti ketten? - Nem, nem.
Szó sincs róla. Ana is jön.
Kicsoda?
Aki mondta, hogy olvasta a regényemet.
- Értem. - Mint kiderült, szuper anyuka.
Sokat segített Erickel.
Átengednél?
Persze. Gyere!
Akkor...
ezt szeretnéd?
Igen. Úgy érzem, jót tenne, ha egy kicsit kimozdulnék.
Csak pár napra. Te is ezt javasoltad, nem?
Friss levegő, kirándulás, ismerősökkel.
Na meg írás.
Akkor talán lelkileg egy kicsit rendbe jövök.
Megleszek.
- Egy kicsit azért irigy vagyok. Bizony. - Tudom.
- Jó mulatást! - Kösz!
Kell menni még egy kört?
Nem. Beférünk, köszi!
Szuper.
Adsza!
Legyetek jók! Kérek képeket!
Érezzétek jól magatokat! Majd hívj, ha megérkeztetek!
Segítsek, vagy megoldja egyedül?
Ugye te vagy Maria?
Nagyon örülök. Fran vagyok.
Anát szinte teljesen megbolondítottad.
Szerintem nincs is nála nagyobb rajongód.
Idehívom neked. Egy pillanat!
Életem! Jött hozzád valaki!
Helló!
Ana! Valaki áll az ajtóban.
Vigyázol rájuk?
Maria! Te meg hogy kerülsz ide?
És hogy van a kis csöppség?
Istenkém, hogy te milyen aranyos vagy! Meg kell zabálni.
Igen, bizony, hogy az vagy. Mi újság?
Képzeld csak, az történt, hogy egy kis időre el kellene utaznom,
és nem tartom jó ötletnek, hogy Ericet is elvigyem.
- Igen. - Nem működne.
Abszolút megértem, rémálom lenne.
Igen. És mivel te már mindent tudsz róla,
szerintem nem lesz vele gondod,
de ha mégis bármi történne, csak hívj, és rohanok is.
Fontos, hogy mindenképp engem keress, mert Nicónak most rengeteg munkája van,
és nem szeretném emiatt kizökkenteni. Nem mintha tudnám, mit csinál.
Értem.
- Vigyázz magadra! - Szia!
Én is szeretlek!
Az egész család nálam vert tábort, én meg próbálok nem belefulladni.
Amúgy a könyved miatt mész?
Hát, dolgozom rajta, de még nem kristályosodott ki.
Annyira érdekelne, miről fog szólni, de nehogy elmondd, majd rájövök.
Boszorkány ösztöneim vannak. Mindent kitalálok.
- Anya! - Bizony.
Velünk marad a kicsi?
Hát... Hogyan csináljuk?
Ha majd visszajöttél, beugrasz érte, vagy én vigyem át hozzátok?
Hogy lenne jó neked?
Ezt még nem gondoltam át. De megmondom holnap.
Igen. Egy kicsit velünk marad.
De nektek is segítenek kell ám. Jó?
Légy vele nagyon óvatos! Tessék!
Úgy ni. Figyelj rá, hogy úgy tartsd, ahogy én!
Ez az.
Ügyes vagy.
Csak finoman, rendben?
A most következő vendégünk nem más, mint...
AZ ÁRAMSZÜNETET KÖVETŐ BEZÁRTSÁG TELJESEN RÁTELEPEDETT.
ALICE BŰNE ÁRNYÉKKÉNT KÖVETTE.
EGY KÖRÜLÍRHATATLAN PACA, A TALPÁRA RAGADVA.
EGY MINDENT BEBORÍTÓ KOROMFEKETE LEPEL.
AMI ELŐL NINCS MENEKVÉS.
Elnézést!
Jó estét! Öné a 219-es.
Megtudhatnám, pontosan hányan élnek Taüllban?
Úgy két-háromszázan.
- Hány lakóház van? - Hatvan körül lehet.
Nem tudja véletlenül, hol lakik Alice Espanet?
Nem.
Maria! Hogy vagytok?
Remélem, nincs még túl késő. Rendben megérkeztetek?
Hogy van a kis bajnok? Minden stimmel vele?
Végül nem jelentkeztél. Egy kicsit aggódom.
Szia! Ne haragudj, megcsúsztunk.
De minden rendben, megérkeztünk. Ericet már lefektettem. Jól vagyunk.
Holnap napközben felhívlak, rendben?
Én is szeretlek.
Maria! Csak azért hívlak, mert Ericnek egy picit forró a homloka,
és az arcocskája is kipirosodott szegénykémnek.
Mellette nagyon izzad is.
Szóval... Mindegy. Csak tájékoztatni akartalak.
Amúgy gyakran előfordul az ilyesmi, ha a baba távol van az anyukájától.
Puszikállak.
Középkori bestiárium. Mit szól hozzá?
Nem mindennapi figurák, igaz?
Igen.
Anno még nem tudták, hogy néznek ki, mégis meg akarták őket örökíteni,
így a valóság és a képzelet furcsa egyvelegéből lettek összerakva.
- Mint a szörnyek. - Anyu!
Anyu! Gyere!
- Ki kell tennünk az ökröt. - Jó, jó, megyek már. Elakadtál? Gyere!
Alice?
Alice!
A varjú volt.
Nem szabadott volna beengedni.
Írnod kell, Maria.
Alice gyűlölte a magányt.
Mert valahányszor magára maradt,
a legsötétebb gondolatai uralkodtak el rajta.
Egyetlen megkérdőjelezhetetlen idea,
mely addig ismétlődik és unszol, míg el nem jön a pillanat,
amelyből soha többé nem szabadul.
HÁT, ITT VAGYUNK. KETTECSKÉN. ÉN LÁTLAK. TE LÁTSZ ENGEM?
HOGY JUTOTTÁL IDÁIG?
KÓBOR LÉLEK. ÖRÖK VEZEKLÉSBEN.
ZOKOGÓ ASSZONY BOLYONG...
EL NEM APADÓ KÖNNYEK...
EGYRE JOBBAN ELÁRASZTJA...
Maria! Egy képet sem küldtél. Minden oké?
Jó lenne, ha jelentkeznél. Légy szíves! Kezdek aggódni.
Majd írd meg, mikor értek vissza, ha már tudod!
Ennyit akartam. Oké? Nagyon hiányoztok. Szia!
FOLYAMATBAN LÉVŐ NYOMOZÁS:
A HÁROM GYERMEK TRAGIKUS HALÁLÁT KÖVETŐEN LETARTÓZTATTÁK AZ ANYÁT.
A MATADEPERAI RÉM
ANGELÁNAK ÉS ALEXNEK. NYUGODJATOK BÉKÉBEN!
Faszomat!
Maria, légy szíves, vedd fel a telefont!
Most hívtam a hotelt, és azt mondják, hogy be sem jelentkeztél, nem is láttak.
Megtudhatnám, hová a picsába tűntél el?
Legalább annyit mondj, hogy Eric jól van-e, jó? Hívj vissza! Minél előbb.
Szia! Ne haragudj, hogy zavarlak, de jó lenne tudni, mikor jössz érte,
mert ha továbbra se megy le a láza, kénytelen leszek bevinni a sürgősségire.
Köszönöm!
ALICE, A NEVEM MARIA. NEM ISMERSZ ENGEM.
DE BEKÖLTÖZTÉL A FEJEMBE.
FOLYTON KERESLEK, DE SEHOL SEM TALÁLLAK.
TUDNI AKAROM,
HOGY LEHET ÁTLÉPNI A HATÁRT.
HOL VÁLIK EL EGYMÁSTÓL A VILÁGOSSÁG ÉS A SÖTÉT?
MIÉRT FOJTOTTAD VÍZBE ŐKET?
Maria! Mi a faszért nem tudod felvenni a telefont?
- Mi az isten történik? Hol vagy? - Úton Barcelonába.
- Jó, de honnan? - Belázasodtam.
- Azt hiszem, hogy emlőgyulladás. - Micsoda?
Értem. De eddig hol voltál?
Vall de Boíban.
Mi a jóistennek mentél oda, Maria?
Mindegy. Csak...
Szeretném, ha küldenél egy képet Ericről. Látni akarom.
Nem lehet, vezetek.
Akkor nagyon gyorsan állítsd meg az autót!
Főleg, ha lázas vagy. Állj félre, és fotózd le nekem Ericet, jó?
Most. Látni szeretném.
Nem megy.
Maria, küldj egy képet Ericről! Most rögtön.
Eric nincs itt velem.
Tessék?
Eric nincs itt velem. Ananál hagytam.
Ana? Milyen Ana?
Csak Ana. A tanfolyamról.
És hogy a bánatba került hozzá Eric? Mi történik?
- A sürgősségire vitte. - A sürgősségire? Na, jó.
Álljunk meg egy kicsit! Le vagyok maradva.
- Miért kellett bevinni a sürgősségire? - Egyből odamegyek.
Maria...
Visszamondom a lakást.
Sok pénzt bukunk rajta, de...
úgy érzem, hosszú távon így járunk jobban.
Beszéltem az egyik ismerősömmel, aki ajánlott valakit.
Hogy segítsen neked gondoskodni Ericről.
Rendben?
Csak amíg nem kapom meg a szabadságot.
Valamit rosszul csináltam?
Biztos, hogy elrontottam valamit.
Ha nem is elrontottam, nem vettem észre.
Hol rontottam el? Hogyan?
Hozok kaját. Kérsz valamit?
Oké.
Nico!
Igen?
Maria, most nem szabad szétesned. Jó?
Ericnek szüksége van rád.
Tűzforró vagy.
Annyira bánom.
Ezt az egészet.
Néha...
csak arra tudok gondolni...
hogy azt kívánom, bár...
bárcsak meghalna.
A halálát kívánom.
Hogy bár meg sem született volna.
Szörnyű, érzés, Nico. Annyira borzasztó.
EPILÓGUS:
AZ ANYÁK NEM ÍRNAK. AZ ANYÁKAT MEGÍRJÁK.
Maria! Mi újság?
Képzeld, összefutottam Carlával,
és azt mondta, hogy péntek este pont ráérne,
úgyhogy jó kis estének ígérkezik.
Várunk! Puszi!
Meghívtak minket a könyvfesztiválra.
Úgyhogy nem ártana,
ha addigra lenne legalább egy finomított verziója a regénynek.
- Megoldható? - Nem nagyon.
Még hiányzik a befejezés.
Bevált az ügyvéd, akivel összehoztalak?
Igen. Nagyon is. Vérprofi.
- Hozok neked két példányt, jó? - Rendben.
Igen? Üdvözlöm! Nem.
Nem, nem, nem.
Csak figyeljen oda! És legyen türelmes! Rendben?
- Rendben. Délután elutalom a pénzt. - Jövő héten várom.
- Helló, Maria! Hogy van? - Helló!
Az első dolgunk az lesz, amint odaértünk, hogy bekenjük magunkat.
Apu mondta, hogy nem vagy oda érte, de a lelkemre kötötte.
Képzeld, vagy háromszor elmondta!
Sokat jártok ide apuval, igaz? Szeretsz itt lenni.
Hol verjünk tábort, a víz mellett, vagy simán a homokban?
Éhes vagy? Éhes vagy?
Jól van.
Gyere, megnézzük, mit csomagolt neked apu ebédre.
Ne sírj, Eric! Semmi baj.
Nincsen semmi baj. Nyugodj meg szépen!
Megtörölgetlek.
Nézd már, eddig bírta apukád.
De még bírnia kell, mert most nem veszem fel.
Így ni, majd később visszahívjuk, oké?
Azt szeretnéd, hogy ölbe vegyelek, mi? Jól van. Na, gyere szépen!
Ez az. Csak kellett egy kis tutujgatás.
Nézd csak, milyen gyönyörű a tenger!
Ugye milyen szép?
Repkednek a madarak.
Egy kicsit még várunk, aztán csobbanunk egyet.
Nézd csak! Nézd csak, ott van apu!
Vajon hogy került ő ide?
Odanézz! Köszönj! "Szia, apu!"
Odaadhattad volna a tolókocsit. Kész sózsák.
Annyira nem vészes.
Csak ha közben lóg rólad vagy hat zsák.
- Hogy vagy? - Egész jól.
Hát te? Mi a helyzet, öcsi?
Imád ölben lenni. Rendesen lefárasztott.
Nyilván közel akar lenni az anyukájához.
Jól éreztétek magatokat?
Most szépen hazamegyünk, megfürdünk,
aztán meglátod, milyen finomságokkal készült neked apa.
Úgy eszünk majd, mint a királyok.
Mit fog enni?
- Vacsorára? - Igen.
A kedvenc kajáját.
Jól van.
Figyelj csak, jó lenne,
ha egy kicsit gyakrabban találkoznánk.
Nem kell rendszert csinálni belőle, csak kezdjük el!
Megbeszéljük, jó?
Haladjunk lépésenként! Rendben?
Akkor...
Magyar szöveg: Fülöp Áron
Felirat: Rádóczki Attila
KATIXA AGIRRE "LAS MADRES NO" CÍMŰ REGÉNYE ALAPJÁN