Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ce e ?
Gata, gata, ce e ?
- I-ai dat să sugă ? - Da.
- Da ? - Nu vrea.
Ce e ?
Ce e, iubire ?
Nico, la naiba !
- Ce-i, ce-i ? - E foarte frig.
- De ce era deschisă fereastra ? - Fiindcă s-a stricat, iubire.
Casa asta cade pe noi.
Gata, gata.
Maria, n-o s-o repari acum.
Mary, iubire...
CAPITOLUL 1:
FIINDCĂ LINIA CARE DESPARTE LUCIDITATEA DE ÎNTUNERIC
ÎNCĂ NU A FOST TRASATĂ.
La naiba !
Trebuie să vă amintiţi cât de important e
să spuneţi lucrurilor pe nume. Da ?
Ce nu se numeşte, nu există, mămicilor.
Uneori, avem impresia că simţim multe lucruri
pe care nu le înţelegem.
Că pur şi simplu...
Nu ştim să le spunem pe nume. Şi, atunci, tăcem. Preferăm să tăcem.
Şi nu ne simţim suficient de încrezătoare...
Fiindcă se mai întâmplă. Să ne pierdem încrederea.
Şi ne e teamă să spunem ceva, să vorbim.
Să numim aceste lucruri.
Atunci, căutăm pe cineva căruia să îi explicăm totul.
Vreo întrebare ? Vrea cineva să spună ceva ?
Scuze.
Scuze, vreau să vă spun ceva.
Da, spune.
A vomitat.
Vomită mult. La fiecare masă, cel puţin.
Bună.
Nico.
Da, scuze, ştiu că lucrezi.
A vomitat iar.
Ce ai zis şi tu, şi pediatra: că e normal.
Nu ştiu, mie nu mi se pare aşa de normal să vomite tot timpul.
Cred că nu îi prieşte laptele meu.
Pe mine mă îngrijorează, Nico.
La fiecare masă, cel puţin.
Bine. La ce oră zici că ajungi ?
La naiba.
Nico, Nico.
Da, ştiu că lucrezi, dar a intrat un corb în casă.
Jur.
Nu ştiu dacă a plecat.
Eric e bine, doarme.
Şi dacă e încă înăuntru ?
Normal, dacă nu repari nenorocita aia de fereastră...
Îl caut, nu-l mai văd. Dar dacă e încă înăuntru ?
Rahat !
Iubito ! Treaba cu lucrarea se prelungeşte puţin.
Dar, înainte de sfârşitul anului, îmi iau concediu paternal.
Nu pot lua un stagiar sau ceva de genul ?
Un stagiar, scumpo ?
Nu, nu, nu. Un stagiar...
- Iubito, vorbeşte-i. Vorbeşte cu el. - Nu, nu.
Ba da, orice ! Nu contează, chiar dacă nu înţelege !
- Nu îi place scoica. - Îi spui asta.
Ştiu că e enervantă scoica aia, dar o să îţi prindă bine pentru reflux.
- Ia-l. - Eric...
Sunt obosită.
- Ia să vedem scoica asta. - Nu îi place !
Ba îi place.
Hai să vedem cum e scoica...
Şi de cât e vorba, de şase, şapte luni ?
Linişteşte-te...
Te-ai uitat la apartamentul pe care ţi l-am trimis ?
- Nico, ia-l în braţe. - E frumos.
Ne depăşeşte puţin bugetul, dar...
- L-ai luat ? - Trebuie doar să ne organizăm.
Ce faci ?!
Ia-l în braţe.
Vino încoace, micuţule.
- Poţi să dai muzica mai încet puţin ? - Da.
...încercarea de a-şi lua viaţa ca urmare a ororii pe care...
Gata, gata.
Percheziţia a durat circa două ore.
Acum, practic, s-a încheiat.
Şi presupusa infanticidă, franceza Alice Espanet,
tocmai a plecat escortată de poliţişti
şi însoţită de avocata ei,
pentru a fi interogată încă o dată de judecătorul de instrucţie.
În legătură cu celălalt subiect, cu tatăl copiilor,
deocamdată, acesta nu este acuzat de nimic şi nu ştim dacă va interveni...
Ce căldură, scumpo. Închid ăla.
...sau dacă, cel puţin, poate clarifica motivele
acestui dublu homicid, care rămân necunoscute.
De naţionalitate franceză, Alice Espanet
stă de zece ani în Spania,
dintre care, în ultimii cinci, a locuit în Barcelona.
Acum, mulţi se întreabă cine era vecina
pe care o descriu singuratică şi distantă,
deşi plăcută în conversaţii scurte.
Omleta !
În acest oraş a dat naştere celor doi gemeni
care ar fi împlinit mâine zece luni
dacă nu ar fi fost înecaţi în cadă de propria lor mamă,
victime ale acestei tragedii inclasificabile
care a zguduit liniştitul cartier Matadepera.
CAPITOLUL 2: O, IUBIRE, CUM AI AJUNS AICI ?
TU, EMBRION, CE ÎŢI ADUCI AMINTE
CHIAR ŞI ÎN VISE DE CUM AI STAT PE CRUCE.
Nu are nimic.
E perfect.
Doar puţin reflux.
Ceea ce e foarte normal când sunt foarte mici.
Nu e nicio problemă cu laptele tău, crede-mă.
Şi nu se poate face nimic în privinţa problemei cu refluxul ?
Am citit că, uneori, trebuie închis pilorul.
Când e vorba de o stenoză pilorică, sigur.
Dar, din fericire, nu e cazul. Am vorbit despre asta.
Nu are nimic, e un copil foarte sănătos.
Poţi să îl îmbraci.
La naiba !
Bună !
Suntem amândouă în grupul CAP. Eu sunt Ana.
Bună...
Bună. Şi ea e Gabi. Tu eşti Maria Aguirre, nu-i aşa ?
Da.
Sunt fanul tău. Fan absolut !
"Inventar" e o minune.
- Mulţumesc... - Da, mi-a plăcut mult.
Adevărul e că îmi place tot ce scrii.
Mă fascinează proza ta scurtă, povestirile... Tot, tot.
Vai, mulţumesc.
Închipuie-ţi...
Când o să-i spun lui Fran...
- Eu o să... - Da.
Ce cumperi ?
Am o fereastră care nu se închide bine
şi încerc să fac o cârpeală.
Eu am venit să cumpăr chestiile alea care se pun pe prize
ca să nu bage copiii degetele şi să se electrocuteze.
Nu vreau să uit cumva, ştii ?
Apoi, cine ştie ce se întâmplă.
Nu ştiu ce am, că, de când s-a născut Gabi,
simt că totul poate fi un pericol.
Uite, cuiele alea de acolo, cred că le poate înghiţi...
Ferească-ne Sfânta Fecioară...
Mă tot gândesc la asta de ceva timp.
În plus, de curând, am aflat că prietena unei prietene
a luat-o razna şi şi-a înecat copiii...
I-a omorât.
Bună ziua.
Bună.
Sigur apare ştirea într-unul dintre ziarele pe care le ai acolo.
Ce ciudat, nu ?
Ne vedem în grupul CAP, da ? Fiindcă, ultima dată, nu te-am văzut.
Sincer, nu cred că mai vin.
- Nu ? - Nu. Adică sunt bine.
Eric e bine... Suntem bine.
Ce bine ! Ce bine că eşti bine. Mă bucur...
Fiindcă, mie, uneori, îmi vine să mă spânzur.
Maria, scumpo, ce faci ?
Zău aşa, ieri, numai tu ai lipsit.
Nu răspunzi la niciun mesaj, fată.
Aşteptăm un semn. Vrem să îl cunoaştem pe Eric,
că nu ne-ai trimis nicio poză. Te pup, frumoaso !
MONSTRUL DIN MATADEPERA
O FEMEIE DE ORIGINE FRANCEZĂ
ÎŞI ÎNEACĂ CEI DOI GEMENI ÎN VÂRSTĂ DE ZECE LUNI
ÎN MATADEPERA.
INVESTIGAŢIE ÎN CURS:
MAMĂ ARESTATĂ ÎN URMA MORŢII TRAGICE A FIILOR EI
UN SOŢ EXEMPLAR ?
SOŢUL INFANTICIDEI O APĂRĂ.
ALICE ESPANET E INTEROGATĂ A DOUA OARĂ.
NU SE CUNOSC MOTIVELE CARE AR FI PUTUT-O ÎMPINGE PE MAMĂ
SĂ COMITĂ ÎNGROZITOAREA CRIMĂ.
"LA ÎNCEPUT, AM CREZUT CĂ DORMEAU"
POVESTEŞTE TÂNĂRA BONĂ ÎN STARE DE ŞOC.
"NU ÎI PLĂCEA SĂ FIE SINGURĂ"
AM ÎNTREBAT VECINII: "PĂREA O MAMĂ NORMALĂ"
INFANTICIDA DIN MATADEPERA ŞI-A ŞTERS ŞI ŞI-A ÎNVELIT COPIII
ÎNTR-UN PROSOP DUPĂ CE I-A ÎNECAT ÎN CADĂ.
...CADĂ.
Nico, scuze.
Ai putea veni acasă
în momentul ăsta, te rog ?
Uite, scumpo, întâi, dai drumul la apa caldă.
Şi, când începe să curgă, te joci cu rece-caldă...
Nu putem să chemăm pe cineva să vină să verifice robinetele ?
Eu nu pot să ies mai devreme cu două ore ca să îi fac baie lui Eric.
Ia-ţi concediu paternal, atunci.
Gata, iubire. Prosopul ?
- Te rog. - E în spatele tău.
Foarte bine.
Gata, acum, suntem curăţei.
Frumuşei... Scutece ?
- Sunt în... - Scumpo, e un dezastru aici.
De când eşti aşa de ordonat ?
- Sunt aici, Nico. - Nu, gata, stai liniştită.
E-n regulă, le iau pe astea.
Hopa ! Ia uite !
Uite ce face mama. Ai văzut cum le repară ?
Foarte bine. Incredibil.
- Mă rog, acum, stă închisă, nu ? - Da, da.
Chiar am putea să dăm căldura mai încet.
Niciun salariu nu poate plăti risipa de energie din casa asta.
Vino încoace, gândăcel.
Gândăcel...
Nico.
Dacă îţi iei concediu paternal acum, Eric ar fi cu amândoi.
- E cel mai bine pentru el. - O să-mi iau.
Iubito, o să-l iau, dar când o să pot. Acum, nu pot. Nu sunt doar eu.
Suntem o echipă de investigatori.
Dacă nu iese lucrarea aia, nu e bine nici pentru ei, nici pentru mine.
De fapt, iubito, nu e bine nici pentru noi doi.
Printre altele, nu ne-am mai putea permite să ne mutăm
din apartamentul ăsta, că nu mai avem loc...
Eu nu vreau să mă mut, Nico. La naiba, nu înţelegi ?
Iubito.
E vreo problemă ?
Spune-mi.
Mai e ceva în afară de reflux ?
Treaba cu refluxul mă îngrijorează.
O clipă, aşteaptă.
Ce e, ce e ? Acum.
Eric, mama îmi explică ceva.
- Sunt singură şi... - O clipă. Te ascult.
- Uneori... - Da ?
- Eric. - Nu contează.
Nu, spune !
Mary, iubito, te rog... Nu e aşa de grav.
Ce se întâmplă ?
Şi prietenele tale ?
- Ce-i cu prietenele mele ? - Ieşi cu ele, nu ?
Distrează-te puţin, du-te să dansezi. Îţi place să dansezi.
Plimbă-te... Îţi place mult să te plimbi.
Nu-ţi aminteşti de plimbările tale interminabile de când scriai romanul ?
Nu ? Nu-i aşa, micuţule ?
Vine bau-bau ! Da !
Ce e ?
Frumuşelule !
Eşti foarte frumos ! Da ! Frumosule !
Mulţumesc mult.
SIGILAT NU INTRAŢI
Fiica mea a fugit de acasă de trei ori între 14 şi 18 ani.
Când a devenit majoră, nu s-a mai întors.
De atunci, ne-am văzut foarte rar.
Nu mi-am cunoscut nepoţii. Nu pot să sufăr anume pentru ei,
dar realizez oroarea acestui gest,
ca oricine altcineva.
Evident...
Vorbeşte-ne despre Alice când era adolescentă.
Nu voia să stea cu noi.
Era foarte agresivă cu mine.
În fine,
ca orice adolescent.
Nu e vina mea.
Am făcut ce am putut ca mamă.
Nu pot să sufăr pentru nepoţii mei fiindcă nu îi cunosc.
Sufăr pentru ea,
pentru Alice.
De ce credeţi că a putut face aşa ceva ? Ceva atât de îngrozitor.
- Să îi înece ? - De ce şi-a înecat Alice copiii ?
Ce a împins-o să facă asta ? Ceva trebuie să se fi întâmplat.
Eu...
Nu ştiu.
Ştiu doar că fiica mea voia să aibă acei copii.
Copiii ei.
A trebuit să se insemineze.
La clinica de fertilitate Life.
Ţin minte numele fiindcă "Life" înseamnă "viaţă" în engleză.
Mi se pare foarte ciudat,
fiindcă eu i-am născut pe copiii mei când eram tânără, fără să mă gândesc.
Oricum, dv. aveaţi o relaţie cu fiica dv.
- Evident. E fiica mea. - Asta vreau să spun...
Maria. Câtă concentrare ! La ce te uiţi ?
La nimic...
Ce ?
Nu, nimic.
Maria.
Am citit... Nu e mare lucru, dar am citit că...
Se pare că...
Dacă nu vorbeşti cu ei,
le ia de trei ori mai mult timp să înveţe să vorbească.
Le întârzie întreaga dezvoltare.
Mai ales când mama e cea care nu le vorbeşte.
Se pare că sunt cazuri destul de...
Da.
Vorbeşte cu el, iubire. Spune-i ceva.
Spune-i ceva.
Nu contează, orice.
- Ţi se pare ciudat ? - Nu.
Da ?
Spune-i...
"Iubire, te iubesc."
"Gândăcel."
Hai, încearcă.
Nico, acum, e foarte liniştit.
Bine, mă duc să mă culc, da ?
Bine.
Noapte bună.
Îmi pare rău.
Promit că o să mă descurc mai bine de acum.
CAPITOLUL 3: SE SPUNE CĂ FEMEILE
AU "BOALA PÂNTECULUI"
ŞI E ADEVĂRAT CĂ POARTĂ ÎN ELE UN ELEMENT OSTIL:
SPECIA, CARE LE ROADE PE DINĂUNTRU.
Sunteţi pregătite pentru o sesiune de dans intens ?
- Da ? - Da.
- Scuze. - Da ?
- Ştii de ce nu a venit Ana ? - Cine e Ana ?
Nu contează...
Ideea e să ne lăsăm duse de ritmul percuţiei.
Care e foarte asemănător cu ritmul inimii noastre. Da ?
Ei cunosc foarte bine ritmul inimii voastre.
Le e foarte familiar. Aşadar, să dansăm pe el.
Hai să ne mişcăm. Puteţi şi să închideţi ochii.
Puteţi să vă şi mişcaţi prin spaţiu, puteţi face tot ce vreţi.
Important e să vă simţiţi libere, da ? Ascultăm muzica...
Ne conectăm...
O respirăm.
Exact ! Da, foarte bine.
Fără ruşine.
Lăsăm muzica să ne pătrundă, foarte bine.
Să o simţim.
Percuţia asta e foarte bună,
ne conectează cu ceva tribal, de grup, de existenţă.
Puteţi închide ochii. Simţiţi-vă libere.
Simţiţi-vă libere, liniştite.
E un moment de comuniune cu ei.
Important e să ne lăsăm duse, să respirăm
şi să simţim cu adevărat această conexiune
foarte frumoasă, foarte specială în acest moment.
Ne mişcăm corpul, libere, fără să ne fie ruşine.
Gândiţi-vă la asta, bine ?
Gândiţi-vă că e ceva ce puteţi face acasă.
Ne poate ajuta să ne cunoaştem,
când ne simţim deconectate...
Scuze, poţi să mi-l ţii puţin ?
- Ia-l. - Bine.
Mulţumesc.
Alo ?
Da, eu sunt.
Bine, mulţumesc.
Pentru ce roman ?
Pentru romanul meu !
Mulţumesc mult !
Da, mă bucur mult !
Voi m-aţi tot sunat...
Bine, bine.
Zilele astea, am cam abandonat telefonul.
Da, da.
Atunci, aştept emailul. De acord.
Mulţumesc mult.
Bine, seară bună. La revedere.
Mamă ? Da, scuze, ştiu că eşti până peste cap, dar...
Am primit un premiu !
Da, foarte bucuroasă ! Da...
Ai putea veni cu mine ? Bine. Nu, nu, nu...
Stai liniştită, te las. Doar asta era.
Da, da, Eric e bine. Bine.
Bine, bine, vorbim mai târziu. Da, Eric e bine. Pa, pa...
Am decis să acordăm premiul Rayuela de Narrativa
romanului Inventar de Maria Aguirre.
GRĂBITĂ FIIND,
ALICE NU E ATENTĂ LA ANGELA O CLIPĂ.
COPILUL SE ÎNTOARCE ŞI CADE DIN PAT.
CAPUL SĂU SE LOVEŞTE DE PODEA.
CRANIUL ANGELEI
SE CRAPĂ CA UN PEPENE
LA O LOVITURĂ DE CUŢIT.
E VINA EI.
ÎN NOAPTEA ACEEA, ALICE VISĂ
CĂ I SE DESCHIDEA CICATRICEA OPERAŢIEI DE CEZARIANĂ.
La naiba, ce se întâmplă ?
Maria ? Bună !
Maria, sunt Ana, de la CAP. Îmi deschizi, te rog ?
Fac pipi pe mine.
Biblioteca ta visată...
Îmi place mult. Când o să-i povestesc lui Fran...
Felicitări pentru premiu, apropo.
Mulţumesc mult.
Mai mult decât meritat.
Baia e aici.
Mulţumesc.
Scrii ?
Păi...
Da, nu e uşor.
Îţi e dor ?
Da, adevărul e că, acum, da.
Îl înţarci ?
Da.
Sigur...
Trebuie să ai grijă cu înţărcatul, bine ?
Eu nici nu aş îndrăzni.
- Ştii ce e aia mastoză ? - Da.
Şi ştii Deşertul Atacama ?
Da...
Străbunicii mele, Isabel Francisca, i-au tăiat jumătate de ţâţă
cu o lovitură de macetă din cauza unei mastoze netratate
când traversau Deşertul Atacama.
Dacă nu făcea asta, murea înecată în propriul puroi.
Câţiva ani mai târziu, s-a spânzurat, oricum.
- Merg o clipă la... - Bine.
Aşa !
Super idee !
Ieşim să luăm puţin aer, da ?
Să coborâm puţin, e tare cald aici...
Îmi transpiră până şi ţâţele !
Ce-mi place când Gabi suge.
Mai ales când am sânii aşa, gata să explodeze.
Simt aşa, că mă gâdilă în partea de jos...
- Ţie nu ţi se întâmplă ? - Nu.
Lui Eric nu îi place laptele meu...
Gâdilat în partea de jos, sincer...
- Şi o cunoşteai ? - Pe cine ?
Pe prietena prietenei tale. Cea cu...
Da. Da, îţi povestesc. Scuze ! Ne mai puteţi aduce încă două, vă rog ?
Merităm din plin berile astea.
Îmi place mult când adoarme după ce îmi bea laptele...
E o uşurare.
Hai, iubire. Scumpa mea...
Bun. Aşa...
Da.
Am întâlnit-o o dată, la o cină.
Dar a trecut atât de mult de atunci, că nu-mi mai aduc aminte.
Dar... Prietena ta a cunoscut-o, nu ?
Da, ea da. Erau apropiate.
Ba chiar mergeau în weekend la casa de la munte
a unui iubit bogat al ei, dintr-un sat. Da, da.
Ştia că îi place să se plimbe. Făcea plimbări lungi singură.
Îi plăcea mult muntele.
Cred că acolo e şi acum.
Fiindcă... Ştii că i-au dat drumul imediat, nu ?
Are o avocată foarte bună...
Şi ştii unde ?
În Taull. În Vall de Boi.
Prietena mea zice că, după ce a născut,
Jade nu a mai răspuns la telefon.
- Alice. - Ce ?
- Alice. - Jade.
Eu o am trecută în telefon "Jade".
Atunci, e alta.
Cum ? Sigur, două infanticide de gemeni.
Ciudat ar fi să nu se mai întâmple !
Tu nu te întrebi cum de gunoierii
nu se trezesc plini de bebeluşi ?
Nu...
În regulă... Mie mi se pare un miracol că nu se întâmplă !
Micuţule, ce ai ? Vomită ?
Se întâmplă des ? Fiindcă trebuie să mergi la doctor.
Ce s-a întâmplat ?
Mulţumesc mult.
Maria ? Eşti bine ?
Ajutor...
CAPITOLUL 4: INTRAŢI, COPII, INTRAŢI,
CĂ TOTUL VA FI BINE. MEDEEA
Ce zici ?
Pentru cât cer, arată foarte bine, nu ? La numai 45 de minute de Barcelona.
Nu e mult.
Şi are trei camere.
Nu ai mai fi nevoită să scrii în baie, e un mare plus.
Îţi place, Eric ?
Ţie îţi place, iubire ?
Îmbrăţişare de familie fericită ? Hai, bine !
De ce nu plecăm câteva zile ?
- Unde ? - Nu ştiu...
Într-un loc, aşa...
Cu mare.
- Nu ? - La Delta.
La Delta ! Sigur, mergem la Delta.
Îţi aminteşti vara aia ?
Ce bine ne-am simţit.
În căsuţele alea...
Plaja care nu se termină niciodată...
Toată ziua pe bicicletă...
Cum se numea discoteca aia ?
Unde îţi plăcea să mergi să dansezi.
La... La Posta ?
- La Joya. - La Joya !
La Joya.
Ce frumoasă erai, Dumnezeule. Toţi de admirau.
Erai regina ringului de dans.
Frumoaso.
Trebuie să începi să dansezi iar, Mary.
Trebuie să dansezi iar. Ca înainte.
Ca la Delta.
Ce ? Cine e cel mai frumos de pe plajă ?
Cine e cel mai frumos ?
Sigur, îţi iei şi laptopul.
Eu stau cu gândăcelul şi tu scrii.
- Da ? - Da.
- Hai, să mergem la Delta. - Bine.
Da ?
Maria !
Maria.
Aşteaptă-ne.
Unde te duci ?
Unde te duci aşa de departe ?
Vin.
Ce e ?
Nu ştiu.
- Poate îi e foame. - Da.
Îi fac un biberon.
A vomitat.
- A vomitat mult. - Bine, aşteaptă, o clipă.
Hai să mergem la CAP.
Nu, Maria.
Mary.
- Îmi pun tenişii şi mergem. - La naiba, chiar a vomitat mult...
- Poţi să te îmbraci, te rog ? - Nu, nu e nevoie să mergem.
- Pune-ţi geaca şi mergem, bine ? - Scumpo !
Scumpo, plouă cu găleata, nu e nevoie.
- Îmbracă-te. - Scumpo, nu moare nimeni din vomitat.
- Ai văzut asta ? Lasă-mă, Nico. - Iubito, e normal.
Nu e normal, Nico !
De câte ori să vă spun că nu e normal ?
Copilul ăsta are o problemă ! Nu înţelegi că nu e normal ?
Nu e bine ! Uită-te la el !
V-am zis de o mie de ori, nu vezi ?
Ce spui ?
M-am săturat să nu mă ia nimeni în seamă.
Hai să mergem la CAP, te rog.
- Ce e, băiete ? - Urgenţe ?
Pe aici, la stânga. Doamna doctor Gomez.
- S-a întrerupt curentul, nu ? - Aşteptăm...
Da. Nu, pot, pot.
A avut loc un schimb de planuri, acum îţi explic.
Dar pot. Contaţi pe mine. Da, da. Nu vă panicaţi, e-n regulă.
Bine.
Sun eu înapoi sau mă suni tu când afli.
Bine, pe curând, pa !
Nu mergem la Delta ?
Nu.
După treaba de ieri, am stat şi m-am gândit.
Şi, sincer,
nu prea am chef
acum.
Şi plimbările tale cu Eric ?
Şi romanul meu ?
Păi...
Mai ai mai puţin de o lună de concediu maternal.
Dacă vrei, putem căuta o creşă.
Aşa, te odihneşti puţin şi începem să împachetăm.
Pare că nu vrei să te muţi, femeie.
Ne trebuie o cameră pentru Eric.
Eric nu are cameră.
Se pare că nu te gândeşti la asta, nu ştiu...
Scuze. Ce faci ? Salut !
Super. Vrei să ne ocupăm acum de asta ?
- Eu... - Nico, dacă trebuie să pleci, du-te.
O să fii în regulă, nu ?
Ai dreptate, Nico.
În apartamentul ăsta, ne sufocăm.
- Vrei o cafea înainte să pleci ? - Da.
- Da ? - Da.
- Ţi-o fac acum, grasule. - Bine.
- Nico ! - Da ?
Ai făcut deja rezervare la Delta ?
Da. Da, trebuie anulată.
E păcat să nu profităm de ea, nu ?
Da. O să ne dea înapoi jumătate din bani, cu siguranţă.
Asta e...
Aş putea să merg eu singură, nu ?
La Delta zic.
Mă auzi ?
Maria, Eric e foarte mic.
Adică să merg cu Eric.
- Cum ? Tu singură cu Eric ? - Nu, nu...
Nu singură, cu Ana.
Care Ana ?
Cea care mi-a citit romanul.
- Da... - E o supermami.
Mă ajută mult cu Eric.
Mă laşi ?
Da.
Dar...
Eşti sigură ?
Da.
Cred că o să-mi prindă bine să mă duc.
Câteva zile...
Aşa zici şi tu mereu, ştii ?
Să iau aer, să mă plimb,
să fiu cu prietenele, să scriu...
Şi, când o să mă întorc, o să fiu mai bine.
O să fiu bine.
Vă invidiez puţin.
- Da... - Da.
- O să vă distraţi de minune. - Da.
Îţi încap toate ?
Da. Mulţumesc.
Foarte bine.
Mergem ?
La revedere, iubirile mele.
Să trimiteţi poze !
Distraţi-vă, simţiţi-vă bine ! Sună-mă când ajungi, iubire.
Nu ai nevoie de ajutor, nu?
Tu eşti Maria.
Încântat.
Eu sunt Fran.
Ai făcut-o pe Ana... Vorbeşte întruna despre tine.
E fanul tău numărul unu, fără îndoială.
O chem imediat, o clipă.
Ana, iubire, eşti căutată !
Bună.
Ana ! Ana, scumpo, te caută.
- Ce faceţi, copii ? - Desenăm.
Maria ! Ce faci aici ?
Ce face criminalul ăsta mic ?
Uită-te la el ! E aşa de drăgălaş, aşa de frumuşel.
Ce faci ?
Ştii, trebuie să fac o călătorie semilungă cu maşina
şi nu cred că mă descurc doar eu cu Eric.
- Nu îmi place. - Normal, e groaznic !
Ştii că se comportă normal...
Da nu cred să-ţi facă probleme, nu ?
Dacă e ceva, îmi zici, bine ?
Dar mă suni pe mine, că Nico e foarte ocupat cu munca
şi nu vreau să-l deranjez, că, oricum... Ce rost are ?
Da...
- Pa, iubire ! - Pa !
Drum bun !
Am toată familia în casă.
- Uneori, îmi vine să mă spânzur. - Bine...
E pentru roman ?
Mă rog, încerc. Încă nu îmi e clar, dar...
Şi despre ce e vorba ?
Nu îmi spune, cred că ştiu.
Sunt pe jumătate vrăjitoare, ghicesc lucruri...
Da... Ce frumseţe...
Bebeluşul rămâne aici ?
Cum facem ?
Cum ţi-l las ? Sau vii să-l iei ?
Sau cum rămâne ? Spune-mi tu.
Te anunţ eu mai bine, în regulă ? Poate mâine ?
Da, o să rămână, iubire.
Acum, va trebui să mă ajuţi cu amândoi !
Da ? Cu mare grijă, da ? Ţine-l. Aşa...
Ţine-l aşa, cum îl ţineam eu. Exact...
Bun, cu grijă...
ÎNCHISĂ FĂRĂ NIMIC DE FĂCUT DUPĂ PANA DE CURENT,
ALICE TÂRA DUPĂ EA LUNGA UMBRĂ A VINOVĂŢIEI
PRIN TOATĂ CASA,
O PATĂ DE NEŞTERS AGĂŢATĂ DE PICIOARELE EI.
CA UN GIULGIU NEGRU,
SUPRADIMENSIONAT, DE CARE NU PUTEA SCĂPA.
Scuze !
Bună. Ai 219.
O întrebare... Câţi locuitori are Taull ?
200 sau 300.
Şi câte case ?
Vreo 60.
Şi ştii unde e casa lui Alice Espanet ?
Nu.
Maria, ce faci ? E foarte târziu.
Aţi ajuns ?
Ce face gândăcelul ? Cum se comportă ?
Spune-mi cum eşti... Spune-mi ceva.
Bună. Scuze, ne-am luat cu altele.
Gata, am ajuns. Eric doarme, e totul în regulă.
Mai bine, vorbim mâine, bine ?
Te pup. Noapte bună.
Maria. Voiam să îţi zic că Eric frige puţin în dimineaţa asta,
are obrajii roşii...
Sărăcuţul... Să vezi cum transpiră.
În fine, asta era... Doar să ştii.
Oricum, e normal la bebeluşi când se despart de mamă. Te pup.
E un bestiar medieval.
Îţi place ?
Nu-i aşa că sunt nişte animale ciudate ?
Da.
Cum, pe atunci, nu ştiau cum arată,
le desenau cum le venea.
Presupun că e o combinaţie între ce ştiau,
ce li se explica şi ce îşi imaginau.
- Par monştri. - Mamă !
Mamă, vino !
- Trebuie să punem boul. - Vin acum.
Alice ?
A fost corbul. Nu ar fi trebuit să-l laşi să intre.
Scrie, Maria.
Alice ura să fie singură.
Fiindcă, atunci când era singură,
câştiga teren cel mai negru gând.
Ideea fixă şi persistentă care se repetă şi o convinge
pentru un moment că nu va putea merge mai departe.
AICI SUNTEM, TU ŞI EU. TE VĂD. MĂ VEZI ?
ALICE, JADE, CUM AI AJUNS AŞA ?
SUFLET RĂTĂCITOR, PEDEAPSĂ ETERNĂ...
LLORONA CE RĂTĂCEŞTE...
LACRIMI INFINITE
CARE ADAUGĂ APĂ
LA APĂ.
Mary !
Femeie, nu mi-ai trimis nicio poză. E totul în regulă ?
Spune ceva, te rog, că încep să mă îngrijorez.
Anunţă-mă când ajungeţi mâine.
Atât, bine ? Mi-e dor de voi. La revedere.
PENTRU ANGELA ŞI ALEX, ODIHNEASCĂ-SE ÎN PACE
La naiba !
Maria, poţi să răspunzi la telefon, te rog ?
Tocmai am sunat la hotel. Mi-au zis că nu aţi ajuns.
Că nu v-aţi dus acolo. Atunci...
Unde eşti, femeie ? Unde eşti ?
Spune-mi că Eric e bine.
Spune-mi ceva. Sună-mă. Sună-mă acum.
Nu vreau să te deranjez, dar dă un semn când poţi, te rog.
Dacă nu îi scade febra, o să-l duc la Urgenţe, da ?
Te pup.
Mulţumesc.
ALICE, SUNT MARIA.
NU MĂ CUNOŞTI.
Dar de zile întregi în mine te adăpostesc.
Te caut fără încetare şi nu te găsesc.
Fiindcă vreau să ştiu cum se trece graniţa.
Unde e linia care separă luciditatea de întuneric ?
Alice, de ce i-ai înecat ?
Maria. Maria, de ce naiba nu răspunzi ?
Ce dracu' se întâmplă ? Unde sunteţi ?
- Mă întorc la Barcelona. - De unde ?
Am febră, cred că am o mastoză.
- Ce spui ? - Nu mă simt bine.
Bine, dar unde eraţi ? Unde aţi fost ?
În Vall de Boi.
Ce naiba faci în Vall de Boi, Maria ?
Nimic, eu...
Bine, ascultă, trimite-mi o poză cu Eric. Vreau să-l văd. Acum.
Conduc.
Maria, atunci, opreşti. Opreşti maşina.
Cu atât mai mult dacă ai febră... Şi îmi trimiţi o poză. Acum.
Vreau o poză cu Eric chiar acum.
Nu pot.
Maria, trimite-mi o poză cu Eric. Acum !
Nu sunt cu Eric.
Ce-ai zis ?!
- Nu sunt cu Eric. E cu Ana. - Cu Ana ? Cu cine ?!
Cu Ana, de la CAP.
Şi ce caută Eric cu Ana, Maria ?
- Ce se întâmplă ? - Sunt la Urgenţe.
La Urgenţe ?!
O clipă, Maria, nu înţeleg.
- Ce caută Eric la Urgenţe ? - Mă duc direct la CAP.
Maria...
O să anulez apartamentul.
O să pierdem mulţi bani, dar...
Pe termen lung, cred că e o economie.
Am vorbit cu o fată, care mi-a recomandat o colegă.
O să te ajute să ai grijă de Eric.
Bine ?
Până ce o să pot să-mi iau ce-mi mai rămâne din concediu.
Nu ştiu dacă am făcut ceva.
Sigur am făcut ceva.
Şi nu mi-am dat seama.
Am făcut ceva ? Ce am făcut ?
Cred că o să mănânc ceva. Vrei ceva ?
Bine.
Nico !
Nico.
Ce ?
Maria. Nu te lăsa doborâtă, te rog.
Eric are nevoie de tine.
La naiba, arzi.
Să ştii că
îmi pare rău.
Îmi doresc de multe ori...
De multe ori...
Să moară.
Să fi murit.
Să nu se fi născut.
Şi e oribil, Nico, e oribil.
EPILOG
MAMELE NU SCRIU.
MAMELE SUNT SCRISE.
Maria, ce faci ?
M-am întâlnit cu Carla.
Şi mi-a zis că vine şi ea vineri.
Aşa că o să dansăm pe săturate.
Hai, te pup.
Şi o să participăm la târg.
Şi ar fi foarte bine ca, pentru atunci,
să ai o versiune destul de avansată a romanului.
- În ce stadiu eşti ? - Nu...
Nu am finalul, Ester.
Ai vorbit cu avocatul pe care ţi l-am dat ?
Da, a fost foarte bine. Mi-a fost de folos.
- Îţi iau două cărţi, bine ? - Bine.
Şi nu uita să observi ce am vorbit, reflectează...
- Bine ? - Bine.
Îţi plătesc pe Bizum. Hai, pe săptămâna viitoare.
- Bună, Maria. Ce faci ? - Bună.
Primul lucru când ajungem, Eric, va fi să ne dăm cu cremă.
Tata mi-a zis că nu prea îţi place.
Mi-a zis de trei ori.
De trei ori mi-a zis.
Asta e plaja lui tati, nu ? Vii des cu el.
Îţi place mai mult să stai aproape de apă sau în nisip ?
Ţi-e foame ? Ţi-e foame ?
Hai să vedem ce ţi-a făcut tata de mâncare...
Hai, Eric, nu e nimic.
Gata, gata.
Te curăţăm...
Uite, sună tati. Acum, nu putem.
Acum, nu. Îl sunăm mai târziu.
Vrei doar în braţe, nu ? Vino încoace.
Vrei doar în braţe.
Uite ce frumoasă e marea.
Nu-i aşa că e frumoasă ?
Păsărelele...
O să intrăm iar în apă.
Uite.
Uite-l pe tata. Ce face tata acolo ?
Uite ! Spune-i: "Bună, tati."
Ai fi putut să-mi dai şi căruciorul, că e greu.
Nu foarte.
Cu genţile şi tot, sunt ca un catâr.
- Ce faci ? - Foarte bine.
Ce e, gândăcel ? Ce e ?
Vrea doar în braţe şi e foarte obosit.
Sigur, fiindcă vrea să stea cu mama lui.
Cum a fost la plajă ?
Acum, mergem acasă, facem un duş cu apă caldă...
O să vezi.
Tata ţi-a pregătit ceva foarte bun la cină.
O să luăm cina ca doi regi, o să vezi.
Ce i-ai pregătit ?
- Pentru cină ? - Da.
Mâncarea lui preferată.
Foarte bine.
Maria. Ar fi bine...
Să stabilim o frecvenţă.
Oricare, dar să avem una.
Te sun, bine ?
Să o luăm încet, te rog.
Bun...
BAZAT PE ROMANUL "LAS MADRES NO"
DE KATIXA AGIRRE