Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Nekoć davno, ravnice istočne Afrike bile su dom našim dalekim precima.
Zbog danas nepoznatih razloga, neki od tih predaka
odlučili su otići i krenuti na sjever.
Tako će postati neandertalci.
S vremenom je njihov broj rastao.
Njihov teritorij protezao se od Rusije do atlantske obale.
Mali klanovi lutali su nepreglednom divljinom.
Unatoč nepovoljnim izgledima preživljavali su više od 300 000 godina
sve dok, iznenada,
nisu nestali.
Njihovi su ostaci preživjeli samo na nekoliko mjesta.
Jedno od najznačajnijih mjesta
nalazi se na Bliskom istoku.
To je arheološka škrinja s blagom,
skrivena duboko u planinama Kurdistana.
Spilja Shanidar.
Spilja Shanidar
smatra se jednom od najštovanijih spilja na svijetu
tijekom postojanja neandertalaca i Homo sapiensa.
Na mjestu gdje je život uvijek bio prisutan,
možda nađemo odgovore na pitanja.
Pitanja koja su još tajanstvena.
Tko su bili neandertalci?
Zašto su tako dugo bili tako uspješni?
I zašto su naposljetku nestali?
TAJNE NEANDERTALACA
Spilja Shanidar se nalazi u podnožju planine Bradost,
ali „podnožje planine” nije pravi opis onoga što vidite.
To se čini kao pravi planinski kraj. Izgleda nazubljeno, strmoglavo.
Spilja Shanidar ostavlja snažan dojam zbog svoje veličine i razmjera.
Morate joj pristupiti odozdo i nevjerojatno je impresivna.
Jako je velika.
Ima vrlo široki ulaz, pa je vrlo lagana.
Čiope vam lete iznad glave,
orlovi kruže, a vukovi zavijaju noću.
Nevjerojatno mjesto.
A to što ste vi osoba koja iskopava ondje,
to je zaista iznimno.
Emma je dio tima britanskih arheologa
koje su kurdski kolege pozvali da nastave raditi u spilji.
Spilja Shanidar je legendarna spilja u povijesti proučavanja neandertalaca.
Imala je ključnu ulogu u promjeni mišljenja
o tome što su neandertalci radili,
kakvi su bili i za što su bili sposobni.
Cilj je novog projekta iskoristiti
cijeli niz arheoloških znanosti koje su nam sada dostupne
kako bismo rasvijetlili ponašanje neandertalaca.
U jarku nisu iskopavali od 1960-ih.
Otada se znatno promijenio način
na koji razmišljamo o našim najbližim ljudskim rođacima.
Još rabimo riječ neandertalac kako bismo opisali osobu
koja se ponaša kao glupan.
To je i dalje pogrdan izraz u svakodnevnom govoru.
„On je pravi neandertalac.”
Arheološki su sve sličniji Homo sapiensu,
a velik dio tog preispitivanja temelji se na radu
Ralpha Soleckija u spilji Shanidar.
IRAK
Ralph Solecki rođen je 1917.
Umro je prije nekoliko godina u dubokoj starosti.
Bio je nevjerojatno žilav.
Stajao je na nagaznu minu u Drugom svjetskom ratu
i čudom je preživio.
Očito je bio izvanredan čovjek.
Nije mi jasno kako je točno čuo za Shanidar,
ali došao je ovamo i radio pet sezona između 1951. i 1960.
Iskopao je jarak
koji se protezao u smjeru sjever-jug i koji je pokrio većinu tla spilje.
Nalazište je postalo tako poznato
jer je pronašao deset neandertalaca, muškaraca, žena i djece.
U to vrijeme,
bili smo mladi.
Imao sam otprilike
sedamnaest, osamnaest godina.
Doktor nas je naučio.
Mnogo je kamenja izašlo iz spilje, velikog kamenja.
Rabili su eksploziv.
Pronašli su kosture neandertalaca. Bilo je to jako važno.
Rebra i kosti bili su im debeli.
Glava im je bila velika.
Njihove ruke...
Sve na njima bilo je upečatljivo.
To je bilo Soleckijevo prvo veliko otkriće.
Nazvao ga je Shanidar 1.
Kostur vrste koja se snažno razlikuje od naše.
Imaju robusnije crte lica,
velike nadočne lukove i lubanje drukčijeg oblika.
Naše su lubanje zaobljene.
Zdepasti su.
Pretpostavljamo da su imali nekakav jezik.
Što više znamo o njima,
to je jasnije da su mnogo kompliciraniji
nego što smo mislili prije 40, 50 godina.
Zovemo ga stablom života.
Svaki čovjek i svaka životinja
postaju grana na tom stablu života.
ARHEOLOG
RAVNATELJ ODJELA ZA ANTIKVITETE I BAŠTINU NA SORANU
Mi smo jedna grana, a neandertalci su druga.
U nekoj smo se točci rastali.
Doista osjećam
da sjedim na ostacima rođaka.
Trenutačno smo na otprilike 4,5 metara od površine spilje.
To je bilo prije 45 000 godina.
Ovo je razina na kojoj je
pokopan ili smješten Shanidar 1.
UMRO JE PRIJE 45 000 GODINA
Imao je ozljedu na desnoj strani glave.
Ali i na lijevom oku
zbog čega je možda oslijepio.
To je možda povezano s drugim ozljedama.
Desna ruka bila mu je paralizirana.
Desnu je ruku slomio na više mjesta.
Ali čini se
da je donji dio ruke namjerno ili slučajno odstranjen.
Znači, nije imao desnu ruku ispod lakta ili malo više od toga.
Bilo je i drugih ozljeda. Imao je jak artritis u koljenu.
Slomljene kosti u stopalu.
Što se tiče, recimo, lova,
možda nije mogao loviti na tipičan način,
ali doživio je relativno duboku starost.
Implikacija novog otkrića bila je duboka.
Otkriće Shanidara 1 potencijalno je bilo golem pomak
jer je dalo naslutiti
da je u neandertalskom društvu možda postojao element brige i skrbi.
Ovo je bio dokaz za to. Teško ozlijeđenu osobu podupirao je klan.
Ubrzo je Solecki otkrio još jedno tijelo s jednako vrijednom pričom.
UMRO JE PRIJE 45 000 GODINA
Shanidar 3 bio je još jedan odrasli muškarac.
I on je imao ozljede,
uključujući nešto što je izgledalo kao teška rana na rebrima.
Grubi podsjetnik na nasilnu stranu neolitskog života.
Nevjerojatno, na drugim mjestima u spilji pronašli su još ostataka
koji ukazuju na sudbinu Shanidara 3.
Ovo su neki od artefakata iz spilje Shanidar.
Ovaj veći komad nazivamo jezgrom. Jezgra je oblutak.
Oblutak je zaobljeno kamenje koje može doći i iz rijeke.
Neandertalac je ovo pokupio kako bi odvojio komadiće
kako bi ovo postalo oruđe ili kako bi komadići koji su otpali,
koje zovemo ljuskicama, sami postali oruđe.
Sve je to dostupno u rijeci Zab, oko tri kilometra odavde.
Pokušavam napraviti nešto slično vrhu koplja.
Znači, ja zapravo
idem po rubu
i otkidam manje komadiće.
Tako ga izoštravam.
Nisam uklonio previše
ali već vidimo da je prilično oštar.
Trebalo mi je samo
pet ili šest minuta da napravim takav vrh koplja.
Ovo je smrtonosno oružje u pravim rukama,
ako netko zna što radi
i što drži.
Zanimljivo je da je Shanidar 3 imao ubodnu ranu.
To daje naslutiti da je vrh koplja, ili što je to već bilo,
ušao poprilično duboko u prsni koš.
Možda je probio plućno krilo i uzrokovao kolaps pluća.
Rana na rebrima odgovara projektilu.
Možete zamisliti bacanje koplja.
Možda je to nesreća u lovu.
To bi moglo biti nasilje među ljudima.
Ali znamo da je imao tu ranu
i da je preživio neko vrijeme.
To bi moglo značiti da je imao potporu
i pomoć da prebrodi ozljedu.
Iako su bili teško ozlijeđeni, čini se da su se i za Shanidara 1 i za Shanidara 3
brinuli ljudi oko njih.
To je bio radikalno nov pogled na život neandertalaca.
A nadalje,
još dokaza o njihovu ponašanju pronađeno je u spilji
na sjeverozapadnu, daleko od Shanidara.
HRVATSKA
Svaki novi dokaz o neandertalcima
pokazuje koliko su zapravo bili kao ljudi.
Ali njihovo je ponašanje bilo drukčije od našeg.
Živjeli su u potpuno drukčijem svijetu.
Ovo je dio Krapinske zbirke.
Stari su otprilike 130 000 godina
i najveća su zbirka neandertalaca s jednog mjesta.
Procjenjujemo da postoji možda otprilike 80 pojedinačnih neandertalaca.
Nemate zakopana cijela tijela.
Zapravo imate samo fragmente svake od tih osoba.
To je vrlo neobično.
KUSTORICA KRAPINSKE ZBIRKE HRVATSKI PRIRODOSLOVNI MUZEJ
Na krapinskim kostima, i na kranijalnim, kostima lubanje, i na postkranijalnim,
mnogo je posjekotina koje je napravio čovjek.
Ovo je goljenična kost i postoji mogućnost
da je namjerno slomljena, da je razbijena.
Ovdje se vide tragovi posjekotina, pa čak i neki drugi tragovi.
Jedan od razloga zašto bi netko slomio dugu kost je taj
da je ona poput spremnika koštane srži.
Ovo je lisna kost koja ima još jednu zanimljivu oznaku
na površini.
Oznake su vjerojatno nastale kada je netko strugao
preostalo meso kosti ili preostalo mišićno tkivo kosti.
Izgleda kao ono
što radimo s pilećom kosti za ručak.
Kada čujete da su se jeli, odmah ste šokirani.
No postavlja se i pitanje kakav je to kanibalizam.
Što im je to značilo?
Pogledajte ovo, reže kao pravi kuhinjski nož.
- Gotovo bez napora. - Da, jako lako.
DR. ANKICA OROS SRŠEN
ZNANSTVENA SURADNICA, HAZU
Rekonstruiramo alat, način na koji su nešto radili
jer pokušavamo proniknuti u umove tih ljudi
i shvatiti kognitivne procese koji se kriju iza toga.
Razlika je u tome što dobivamo tragove posjekotina
samo blizu mjesta gdje se spajaju kosti.
Ono što je čudno u ljudskim ostacima u Krapini je to
da posjekotine imamo duž dugih kosti.
Kao da ih netko stalno struže.
Da.
Ne mogu zamisliti da ovo radim nekomu koga poznajem.
Ovo je poznata lubanja Krapina 3.
To je najcjelovitiji primjerak lubanje
u cijeloj kolekciji i jedina ima lice.
Vjerujemo da je to bila ženska osoba.
Mlada neandertalka u 20-ima.
Zanimljivo je da na čeonoj kosti
imate niz od 40 rezova.
Sigurno ste odlučni
kada želite napraviti 40 rezova, i to tako blizu.
Čak i ako su jeli te kosti,
mislim da to nije zato što su gladovali.
To je zapravo iznimno složeno ponašanje.
Možda su meso osobe koju su poznavali jeli
jer su htjeli steći neku vrlinu, nešto čemu su se divili na osobi
s kojom su dijelili život.
U etnografskim primjerima za koje znamo,
donedavno su ljudi konzumirali svoje voljene
jer su jedući njihovo meso pokušavali unijeti nešto
što mogu prenijeti na nove naraštaje. To je neka vrsta naslijeđa.
Ne mogu reći da je upravo to bila pokretačka snaga
iza ovakvog ponašanja neandertalaca,
ali i to je mogućnost.
Način na koji su se neandertalci odnosili prema mrtvima
ukazuje na složenost njihova razmišljanja.
To se nigdje ne vidi tako jasno
kao u najpoznatijem otkriću Ralpha Soleckog:
Shanidaru 4 ili onome što je postalo poznato kao „cvjetni pokop”.
U ovoj spilji
pronašli smo devet neandertalaca
od kojih su dva najvažnija.
Prvi je pronađen ondje, na dubini od otprilike pet metara.
Ovdje je drugi, Shanidar 4, pronađen na dubini od otprilike sedam metara.
Ralph Solecki bio je jedan od najvećih arheologa na svijetu.
Nema sumnje. A bio je i sjajan pripovjedač.
Čini se da ovo možda ukazuje na prve znakove duhovne evolucije,
a možda i na buđenje religije.
CVJETNI POKOP
Cvjetni pokop bio je jedan od prijelomnih trenutaka.
Pronašli smo gotovo cijelog neandertalca,
što je bilo nevjerojatno rijetko.
Testirali su ima li tragova peludi.
To je u to vrijeme bilo prilično radikalno.
Našli smo pelud izvađen iz tla,
nešto ovakvo.
Pelud ukazuje na prisustvo osam vrsti cvijeća
za koje mislimo da je pokopano s pojedincem.
Nije baš rekao da su održali sprovod.
Ali to je put na koji te navede priča.
Netko je u posljednjem ledenom dobu obišao planine
sa žalosnim zadatkom da skupi cvijeće.
Javnost je oduvijek mislila da su neandertalci živjeli ružno.
Bili su ružni ljudi. Nisu imali rafinirane osjećaje.
Nisu imali uzvišenije misli.
A ovo su bili osjećajni, brižni pojedinci.
To je dospjelo na sve naslovnice.
To su bili neandertalci koji plaču, skupljaju biljke
s obližnjih obronaka kako bi odali počast svojim mrtvima.
To je bio prvi „narod cvijeća”,
otkriće bez presedana u arheologiji.
U godinama nakon otkrića Shanidara 4,
počeli su kritizirati teoriju o cvjetnom pokopu.
Netko tko je proučavao skočimiševe,
male sisavce koji kopaju jame, slične hrčku s repom,
otkrio je da oni nose cvijeće u svoje jazbine kako bi ga jeli.
To je na mnogo načina bio težak udarac,
pogotovo jer je Solecki primijetio nešto što je izgledalo kao jazbine životinja.
No tim ima nove dokaze koji sugeriraju
da je Solecki djelomično ipak imao pravo.
Ovo je krajolik s hijenama i vukovima
i leopardima, čak i danas.
Da su samo ostavili tijelo,
gotovo bi sigurno nešto naišlo i pojelo ga.
Ovo su zapravo cjeloviti pojedinci kojima to nije učinjeno.
Na neki su način ta tijela bila zaštićena.
Pretpostavljam da su uzimali grane
i stvarali prilično neugodnu barijeru za divlje životinje.
Komadići te vegetacije i peludi upali su u prsni koš trupla
kada je nastajao kostur.
Mislim da je Soleckijeva priča divna.
Mislim da imamo dovoljno detalja u našem današnjem shvaćanju
da znamo kako ta priča nije točna.
Ni slučajno.
Ali ideja da se neandertalci brinu za svoje mrtve,
da ih možda štite,
to zapravo nije toliko daleko,
na neki način, od onoga što je rekao.
Ralph Solecki cvjetni je pokop otkrio 1960.
Planirao se vratiti iduće godine,
ali više nikada neće iskapati u Shanidaru.
Kurdi su neupitni gospodari planina
gdje irački tenkovi ne mogu do njih.
Ovo nisu Sjedinjene Države protiv Iraka.
Bum! Pogodak.
To je Irak protiv svijeta.
IRAČKI RAT
Ovako izgleda smjena režima.
Sadama više nema.
Moderno oružje udara na njega.
Ovi su vojnici sada okružili okrutni kalifat.
Početkom 2010-ih jer se situacija znatno smirila...
Islamska država dočekala je svoj kraj.
...kurdska pokrajinska vlada pozvala je prof. Graemea Barkera
da počne nova iskapanja u spilji Shanidar.
Nismo očekivali da ćemo naći ostatke neandertalca,
a to i nije bio cilj projekta, nego pojačati Soleckijev rad.
Zato su se silno iznenadili
kada je tim 2018. otkrio prvi neandertalski kostur
u više od četvrt stoljeća.
Prvo smo vidjeli dio lubanje.
To je bilo nevjerojatno uzbudljivo. Zapravo dio očne šupljine.
Ima vrlo jasna neandertalska obilježja.
Nadočni lukovi kod neandertalaca mnogi su jači.
Točno ispod toga bila je lijeva ruka.
Lijeva ruka bila je presavijena.
Preko tijela i ispod glave.
Moderno datiranje svrstalo ga je
među najstarija Soleckijeva otkrića.
UMRO JE PRIJE 75 000 GODINA
Mislim da je prošlost od prije 75 000 godina teško zamisliti.
Katkada nam se zapisana povijest čini davnom,
a to je kap u moru u kontekstu povijesti naše vrste.
Kad razmislite što se za to vrijeme dogodilo u svijetu...
Neandertalci su nestali.
Moderni ljudi kolonizirali su svijet.
Poljoprivreda, gradovi, urbanizam, europski kolonijalizam.
OBVEZNICE
Užasi 20. stoljeća.
Tijekom svih tih događaja,
on je sjedio,
ili je ona sjedila, spljošten,
ispod velike hrpe kamenja.
A onda mi naiđemo, unatoč izgledima, i nađemo ga.
SHANIDAR Z
To je generacijsko otkriće. Potpuno iz vedra neba.
Sama lubanja bila je iznimno smrskana. Zapravo je cijela lubanja bila spljoštena.
Bila je debela dva, tri centimetra.
Jako fragmentirana.
I vrlo delikatna.
Čak se i zbog poteza kistom može dogoditi da se sve raspadne i gotovo nestane.
Zato morate biti jako oprezni.
Koji je to dio?
To je prednji dio donje čeljusti
i većina donjih zuba, ali ne baš svi.
Odnijeli smo ga u dijelovima, sa svim sedimentom
da se održi na okupu.
Vrlo je mukotrpno i to s dobrim razlogom.
Imate jedan pokušaj.
Arheologija je po svojoj prirodi destruktivna.
Kad nešto iskopaš,
ne možeš to ponoviti.
Paketići su prebačeni u Ujedinjeno Kraljevstvo
da ih možemo sastaviti.
SVEUČILIŠTE U CAMBRIDGEU UJEDINJENO KRALJEVSTVO
Imamo malen, ali sjajan tim.
Imamo ljude iz cijeloga svijeta.
Nakon čišćenja i jačanja kostiju,
imala sam dijelove
i mogla sam početi rekonstrukciju, što je zapravo jedna velika slagalica.
DR. LUCÍA LÓPEZ-POLÍN
KONZERVATORICA PROJEKT: SPILJA SHANIDAR
Najlakši su dio prvi fragmenti.
A onda postaje sve kompliciranije.
Treba vam strpljenje
jer u rukama imate jedinstven primjerak.
To je velika odgovornost.
Ako se lubanja može ponovno sastaviti,
tim se nada da će rekonstruirati lice Shanidara Z
A drugi dio lubanje sadrži još tragova.
Danas sam skupljala zubni kamenac
koji se stvorio na zubima osobe Shanidar Z.
Zubni kamenac je naslaga na zubima.
To vam stomatolog ukloni jedanput godišnje.
Prirodno se stvara u ustima
i dok se formira, zarobi sve što završi u ustima.
Možemo izvući mnogo informacija iz tog materijala.
Postoji uporna priča
da su neandertalci bili vrhunski lovci
koji su jeli meso, meso i prilog od mesa.
Tek smo u zadnjih 10, 20 godina shvatili
da su neandertalci jeli i biljke.
Znati kako pretvoriti nešto što je otrovno
u nešto što je hranjivo i jestivo,
to je nešto što morate učiti cijeloga života.
Ako za primjer uzmemo moderne sakupljače,
vjerojatno su žene bile te koje su se specijalizirale za skupljanje znanja.
Rekonstruiranjem biljaka koje su jeli neandertalci
možda ćemo dobiti uvid u ulogu žena u njihovu društvu.
Nikad nećemo saznati njihovu cijelu priču, nikad im nećemo saznati ime, nade i snove.
Ali fascinantno je sudjelovati u projektu
u kojemu pomažeš da makar djelić njihova života opet postane vidljiv.
I pitate se tko je ta osoba.
„Kakvi su bili? Koja je njihova životna priča?
Kako su došli ovamo?”
Meni je jako teško povezati
izgled lubanje i kako je ta osoba izgledala.
Tu dolaze do izražaja izvanredne vještine ljudi poput braće Kennis.
NIZOZEMSKA
Lubanja prema podacima koje je poslala Emma.
Imamo gotovo potpunu lubanju, cjelovitu lubanju. Ispisana je.
- Sad ga možemo vidjeti. - Opa!
Mi smo braća Kennis.
Braća Kennis su blizanci koji su fascinirani ljudskom evolucijom.
Pogledajte ovaj nos.
Izgleda kao nos neandertalca, ali vidimo
da je druga strana nosa vrlo uska.
Rekonstruiramo davno izumrle ljude.
Pokušavamo pokazati ljudima
kako bi rani preci izgledali u stvarnom životu.
- Velike oči, visoko lice, mali nos. - Velike oči, da.
Znaš, kao... Naočale, znaš... Kao goleme naočale...
Ako staviš donju čeljust, izgleda kao...
Škola nam je išla jako loše.
Nismo puno čitali.
Otišli smo u knjižnicu i vidjeli krasne slike neandertalaca.
Odmah vidimo istrošene zube, mamma mia!
- Nevjerojatni zubi. - Tipično.
- Rabili su zube kao škripac. Da. - Škripac. Kao alat.
To nam je fascinantno.
Kako se lice majmuna pretvorilo u ljudsko lice.
Nama je na neandertalcima fascinantno
što imaju golem nos,
golemo natečeno lice.
Nikad u ljudskoj evoluciji niste mogli vidjeli tako veliko, čudno lice.
To je fantastično vidjeti.
Uglavnom dobivamo lubanje. Većinom su lubanje iskrivljene.
Ispravljamo lubanje.
Upotpunit ćemo ih forenzičkim metodama.
Kad je lubanja gotova, nanosimo debljinu tkiva,
mišiće i meso.
Ispunit ćemo je slojem kože.
Želim da izgledaju kao ljudi,
ne previše brutalno, ljudski, ne ni kao preveliki klišej.
Da, možeš doći.
Nadam se da će puno ljudi vidjeti ovo lice i možda se pitati kako je čudno.
Imali su tako neobične crte lica.
To je tako upečatljivo jer je veličina mozga jednaka našoj.
Ljudi su poput nas, ali ipak postoje razlike.
To je fascinantno. Zašto su drukčiji?
Kao da se kod nas događa paralelna evolucija.
- Dobro. - Da, dobro. U redu.
I zašto su jedni nestali, a drugi su još živi?
Fascinantno. Oni su drugi mi.
Povijesno se smatralo da ti „drugi mi”
nisu pametni kao naša vrsta.
Samo je Homo sapiens sposoban za maštu, kreativnost i izume.
No ta je predrasuda uništena
onime što je pronađeno u tajnovitoj i doista nevjerojatnoj francuskoj spilji.
FRANCUSKA
Prvo ulazimo u vrlo uzak prostor.
Moraš jako paziti kako ulaziš.
Gurni torbu ispred sebe.
Tu ulaziš u drugi svijet.
Zaista je neprirodno ići u spilje.
To su mjesta kojih se ljudi boje.
A posebno samog dna spilje.
Spilja postoji već dugo.
Milijun godina, vjerojatno.
To je također nešto što osjetite kad uđete.
Okruženje koje je već imalo dugu povijest.
Kad uđete malo dublje, vidite lijepa, vrlo mirna jezera.
Spilju oblikuje voda
koja kaplje i stvara vrlo lijepe stalagmite, stalaktite.
Ono što je jako zanimljivo...
Vidite da zapravo postoji uzorak.
Ovdje se formiraju krugovi.
Ovo nije nešto što biste vidjeli u prirodnoj spilji.
Konstruirano je.
Shvatili smo da postoje arhitektonski trikovi.
Mali elementi za smještanje velikih stalagmita.
Sve je ovo potpuno strukturirano i promišljeno.
Za arheologa je to jedinstveno. To nema nikakav ekvivalent.
U najvećoj kružnoj strukturi
imamo jako lijepo ognjište od stalagmita.
Ovdje imamo toplinsku promjenu, ali nije jedina.
Imamo ih podosta...
- Slažemo se, to je ognjište. - Ognjište.
To je ognjište.
Imamo nekoliko mjesta gdje je u nekom trenutku bila prisutna vatra.
Broj 38,
po sredini.
To bismo mi napravili na logorovanju.
Uzeli bismo drvo i napravili ognjište u obliku stošca.
U šiljastom obliku.
Ovo je vrlo uzbudljivo jer možemo vidjeti tragove čađe,
toplinske promjene.
Imamo vrlo crnu čađu, crvenu i ljubičastu.
Očito, u svim tradicionalnim ili pretpovijesnim populacijama,
znamo da vatra ima simboličku vrijednost.
Na tlu smo pronašli komadiće spaljenog drva.
Vjerojatno su ušli u spilju s bakljama.
Ako ste usred spilje bez svjetla,
to je zaista opasno.
Morate dobro komunicirati.
Morate jako dobro vladati vatrom,
svjetlom.
Prvo smo odlučili datirati ove strukture.
Ovo su jezgre spilje Bruniquel,
a te nam jezgre govore koliko su te strukture stare.
Proučavajući šest različitih jezgri,
uspjeli smo ih veoma precizno datirati. Stare su 176 500 godina.
To je bilo zaista nevjerojatno.
Prije 175 000 godina u Europi postojali su samo neandertalci.
Bruniquel je najstarija struktura na svijetu koju možete vidjeti.
Vrlo je emocionalno vidjeti te strukture,
pogotovo kad znate da su tako stare.
Pitanje koje se stalno ponavlja glasi: „Čemu služe te strukture?”
Čini se da je krug svijet.
Dakle, u svijetu ste, izvan svijeta, te vrste koncepata.
Kod američkih Indijanaca, na mjestima gdje imate te krugove,
ljudi su povezani s višim duhovima.
Je li to početak religije?
To je ključno pitanje, ali na njega je teško odgovoriti.
Kod neandertalaca sve više vidimo
mnogo stariji oblik čovječanstva
koji s modernim čovjekom dijeli sve više i više sličnosti.
I zato zahvaljujući Bruniquelu,
pojačali smo odnos s pretkom koji je jako star.
Zagonetni krugovi u Bruniquelu divan su dio
aktualnog preispitivanja neandertalske kulture
koje je počelo u Shanidaru,
a traje sve do danas.
Ove smo godine pronašli nekoliko izoliranih dijelova
onoga za što mislimo da bi mogao biti kostur.
Možda smo pronašli drugu osobu.
Imamo lijevu lopaticu.
Tu je i prilično potpuna desna šaka.
Našli smo četiri prsta,
više-manje na mjestu gdje bi bili u tijelu.
To bismo nazvali artikulacijom.
Novi su ostaci među hrpom tijela
koja uključuje Shanidar 4 i Shanidar Z.
To je jako uzbudljivo
jer ovo je dokaz da su neandertalci
polagali svoje mrtve na jedno mjesto.
Jesu li se više puta vraćali na to jedno mjesto
u razmaku od nekoliko desetljeća ili možda tisuća godina?
Počnete se pitati:
„Je li to slučajnost ili je to možda nešto namjerno?”
Ako je tako, zašto? Što ih vraća onamo?
Kad je Shanidar Z pokopan, iza lubanje je bio kamen.
To je zanimljivo jer se čini kao da mu ondje nije mjesto.
I tako smo se počeli pitati
je li ga možda netko namjerno stavio ondje.
Još je nešto zanimljivo.
S druge strane tijela imate veliku okomitu ploču.
Jasno, ako iz tla strši velika okomita ploča,
postoji mogućnost da je to poslužilo kao oznaka.
Čini se da su ovdje pokopani neki pojedinci
i da se zbog toga vraćaju.
Vraćaju se na mjesto obilježeno prepoznatljivim kamenom
u prepoznatljivoj spilji.
Sve se više čini da je Ralph Solecki imao pravo,
da je spilja Shanidar veoma posebno mjesto za neandertalce.
Polažu tijela.
U svijetu su
u kojem se redovito vraćaju i žive ovdje.
Skupina ostataka možda je dokaz neandertalskog groblja.
To je otkriće s dubokim implikacijama.
Način na koji se ljudi odnose prema mrtvima
može nam dati važne uvide u razmišljanje, maštu, emocije.
To možda odražava i naše razmišljanje o samoj smrti
i vjerujemo li, na primjer, da postoji zagrobni život.
To je dio rastućeg doživljaja o složenosti neandertalske kulture.
Ali sad nisu ovdje.
Ukopi su samo najnoviji tragovi ponašanja neandertalaca
sačuvani u ovoj nevjerojatnoj spilji.
Pa ipak, ponajveća tajna živi i dalje.
Zašto je oblik čovječanstva, koji je trajao 300 000 godina, nestao
prije 40 000 godina?
Možda je najbolje da odgovore potražimo
na obali Sredozemnog mora
u jednom od posljednjih uporišta neandertalaca.
Sjedimo na rubu litice.
Blizu smo takozvanog grada neandertalaca.
To je cijeli niz spilja na obali na istočnoj strani Gibraltarske stijene.
Kompleks Gorhamove spilje niz je spilja,
a sve nam one jasno pokazuju
da su ovdje jako dugo boravili neandertalci.
Imamo dokaze koji sežu najmanje 125 000 godina u prošlost.
Tim je otkrio dokaze
da su neandertalci upotrebljavali spilje još prije 40 000 godina.
Tijekom posljednjih 100 000 godina postojanja,
svijet neandertalaca neprestano se mijenjao.
Klimatske promjene bile su brutalne.
I prije je bilo ledenih doba,
ali zadnje je vjerojatno bilo najgore što se tiče posljedica.
Skandinavski ledeni pokrivač proširio se na jug.
Francuska i srednja Europa bile su samo stepa i tundra.
Svijet je bio jako surov.
Tundra nije sezala ovako daleko na jug,
ali ipak je bilo očitih promjena.
Kad je jako hladno, mnogo je vode zarobljeno u ledu,
ledenom pokrivaču, ledenjacima, a razina mora se spušta.
Kad je razina mora bila niža nego danas,
otkrila se velika ravnica
na kojoj su živjeli brojni biljojedi.
Ondje su živjele ptice,
bilo je plitkih slatkovodnih jezera.
Dobro su znali koje vrste mogu jesti,
gdje ih pronaći i kako ih najbolje iskoristiti.
Ovo je samo mali uzorak svih kostiju
i ostataka koje smo pronašli u spiljama.
Imamo desetke tisuća artefakata koje smo pronašli u posljednjih 30 godina.
Jedu neočekivane životinje
koje ne povezujemo s neandertalcima.
Imamo dokaze da su se spuštali na stjenovitu obalu
i tražili priljepke.
Zapravo, ovdje imam priljepak.
Na njoj je još kremeni alat.
Neandertalac ga je tu ostavio.
Ali imamo i ovu kost, kost običnog dupina.
Na njoj su tragovi rezanja.
Možda je dupin već bio mrtav na obali, ali skinuli su mu meso.
Uklonili su meso da ga pojedu.
Neandertalci su u Europi živjeli dulje od nas.
To je sigurno.
Meni to govori da su inteligentni
i da razumiju svoju okolinu.
U tom su smislu bili iznimno uspješni.
Neandertalci su bili ljudi. Bili su otporni.
Bili su slični nama.
Ali jednog dana svemu je došao kraj.
A to produbljuje tajnu njihova nestanka.
Na kraju krajeva, ako su gibraltarski neandertalci toliko dugo opstajali,
što je pošlo po zlu?
Ljudi ledeno doba povezuju sa zahlađenjem, što je i točno,
ali postalo je i suše.
Promjena koja je pogodila te neandertalce na Gibraltaru
bila je nestanak svijeta stabala.
Zašto su stabla važna?
Zato što vam omogućuju da lovite veliki plijen iz zasjede.
Tijekom vremena, građa njihova tijela
počela je sličiti građi tijela hrvača.
Bili su sposobni skočiti s kopljima na životinje,
zabadati koplja i ubijati te životinje.
Odjednom, taj svijet postaje otvoreni krajolik.
Životinje te vide na kilometar. Ne smiješ im prići.
Kad je promjena stigla,
bila je tako nagla da se biologija nije stigla promijeniti.
I to ih je pogodilo.
Mislimo da smo vrhunac evolucije,
tako smo se oduvijek predstavljali.
Čak i u odnosu na neandertalce. Mi smo ovdje, oni nisu
jer smo bili bolji od njih.
Ali možete biti vrlo dobro prilagođeni, možete se dobro snaći na planetu,
kao mi danas, bar tako tvrdimo.
Pa ipak, priča nam govori da ima i drugih oblika ljudskog postojanja
i ti oblici katkada mogu propasti.
Možda mislimo da nam je dobro na ovom planetu, ali budite svjesni toga.
Prije 40 000 godina broj neandertalaca bio je u slobodnom padu.
Ne samo na Gibraltaru, nego u cijelom svijetu.
Klimatske promjene utjecale su na njihovu propast.
Ali bila je tu i sve veća konkurencija jedne druge vrste.
Do dandanas svi mi nosimo djelić neandertalskog DNK.
Nasljeđe naših davno izgubljenih predaka.
Najmanje 100 000 godina valovi Homo sapiensa zapljuskivali su
Europu i Aziju iz Afrike,
nailazeći usput na neandertalce.
Neki od tih susreta možda su bili nasilni.
No neki su vjerojatno bili miroljubiviji.
Jedna skupina ljudi prepoznaje ljudskost druge skupine.
Ta epska putovanja
vjerojatno su odvela Homo sapiensa preko Bliskog istoka.
Blizu groblja predaka šanidarskih neandertalaca.
Neandertalski geni prisutni su u mnogim Homo sapiensima.
I zaista vjerujem da smo rođaci.
Iste smo krvi.
Imamo iste pretke.
Jedna od stvari koje me fasciniraju u arheologiji je
raznolikost načina ljudskog postojanja.
Kada gledamo ljudske kosture,
možemo vidjeti kako su živjeli i kako su doživljavali svijet.
Dok smo iskopavali Shanidara Z, vidjeli smo karakteristike
koje su upućivale na odraslu osobu,
ali nismo znali koliko je bio star kad je umro,
nismo znali je li muškarac ili žena.
Nismo znali mnogo o njegovu životu.
Sada radimo na tome da odgovorimo na ta pitanja.
Ovdje imamo lijevu palčanu kost. To je jedna od kostiju podlaktice.
Vidimo da je osoba bila relativno niska,
visoka otprilike metar i pol ili od 1,55 do 1,60 metara.
To je nešto više od 152 cm.
Ovdje imamo dio donje čeljusti, mandibule, s nekoliko zubi.
Važno je primijetiti da su mnogi od ovih zuba,
posebno prednji zubi, jako istrošeni.
To je caklina
koja je posve istrošena na svim ovim zubima.
Znamo da je neandertalac s ovako istrošenim zubima
morao biti poprilično star.
Vjerojatno je imao otprilike 40, 50 godina.
Postoje načini da odredimo spol jedinke na temelju kostura.
Upotrijebili smo tehniku koja se zove proteomika.
Analizirate bjelančevine
u caklini zuba
jer znamo da postoji određeni protein koji se proizvodi
dok se ta caklina formira,
a koji ima drugu verziju kada je kodiran
onime što je na kromosomu X, za razliku od kromosoma Y.
To nam snažno ukazuje na to da je riječ o ženskoj osobi.
Neandertalce često doživljavamo kao muškarce
ili se usredotočimo na aspekte muškog ponašanja.
Ovo je zaista uzbudljiva prilika da potpunije shvatimo
neandertalsko društvo.
Mislim da će biti nevjerojatno uzbudljivo
kada rekonstruiramo kako je ta neandertalka mogla izgledati
dok je bila živa.
- Pa, dr. Pomeroy... - Idemo vidjeti!
Jedna je već pripremljena.
Da.
Počet ću od ovoga.
- Opa! - Opa!
- Pa... - Pa...
Nevjerojatno, trebali bismo je okrenuti da svi vide.
Opa!
Gleda me.
Da, gleda. Ti si vjerojatno s njom provela najviše vremena pa...
- Da, i sjećaš se nosa? - Da.
- Nevjerojatno. - Da.
Zanimljivo kako su odradili izraz lica,
sve emocije koje su na njemu.
Mislim da je u tome ljepota takvih rekonstrukcija.
Neki su ljudi pomalo kritični
i kažu: „Ne možemo znati kako su izgledali.”
Moramo donijeti razne pretpostavke i to je istina.
Ali mislim da je na taj način možete doživjeti kao osobu.
Pogađa u srž onoga što znači biti čovjek,
što je možda značilo biti ljudski neandertalac.
Nekako osjetiš nešto, dio...
Ne znam, duboke povijesti te osobe.
Stariji ljudi, sa znanjem, iskustvom,
znali su gdje su dobra mjesta.
To sjećanje, koje je možda bilo samo u njezinoj glavi,
ili je to bilo nešto u njezinoj glavi
što je dijelila kroz pjesme i priče
s djecom i unucima,
bilo je apsolutno ključno za skupinu.
To je u mnogočemu bio početak civilizacije koji je bio mnogo stvarniji od onoga
kada je netko prvi put sagradio zgradu
ili nešto slično.
Vjerojatno je imala takvu ulogu, ulogu čuvarice znanja,
i imala je važnu ulogu u prenošenju tog znanja novom naraštaju.
A evo i nas, 75 000 godina poslije,
i dalje učimo od nje.
Spilja Shanidar mnogo nas je naučila o neandertalcima
i još nas uči.
No također nas je natjerala da razmislimo o tome što to znači biti čovjek.
Na primjer, suosjećanje prema drugima.
Kako se nosimo sa smrću.
I što će neizbježno biti sa svima nama.
Trenutačno vidimo jedan prizor.
Nevjerojatan je i bogat.
Ali još ne vidimo cijelu sliku.
Moramo otkriti još mnogo toga
o tome što mi shvaćamo pod time da je netko čovjek i što je to ljudskost.
Prijevod titlova: Jelena Šestak