Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Cu mult timp în urmă,
câmpiile din Africa de Est erau căminul strămoșilor noștri îndepărtați.
Din motive necunoscute, unii dintre acești strămoși
au decis să plece și s-au îndreptat spre nord,
pentru a deveni neanderthalieni.
Cu timpul, numărul lor a crescut.
Teritoriile lor s-au extins din Rusia până pe coasta Atlanticului.
Mici clanuri cutreierau vasta sălbăticie.
Au supraviețuit în condiții vitrege peste 300.000 de ani
până când, brusc,
au dispărut.
Doar în câteva locuri au supraviețuit rămășițele lor,
iar unul dintre cele mai importante
se află în Orientul Mijlociu.
O comoară arheologică
ascunsă în inima munților Kurdistanului.
Peștera Shanidar.
Peștera Shanidar este considerată
una dintre cele mai venerate peșteri
din vremea neanderthalienilor și a ordinului homo sapiens.
Într-un loc în care viața a fost mereu prezentă
am putea găsi răspunsuri la întrebările noastre.
Întrebări încă învăluite în mister.
Cine au fost neanderthalienii?
De ce au prosperat atâta timp?
Și de ce au dispărut în cele din urmă?
SECRETELE NEANDERTHALIENILOR
Peștera se află la poalele munților Bradost,
dar nu sunt chiar coline submontane.
E o regiune muntoasă crestată și abruptă.
Peștera Shanidar impresionează prin mărimea și dimensiunea sa.
Trebuie să te apropii de jos și e incredibil de impresionant!
E foarte mare.
Are o gură foarte largă, deci e foarte luminoasă.
Drepnelele zboară deasupra,
vulturii se rotesc în văzduh și lupii urlă noaptea.
E un loc uimitor.
Iar eu sunt cea care efectuează săpături în sit,
ceea ce e absolut extraordinar!
Emma face parte dintr-o echipă de arheologi britanici
invitați de colegii lor kurzi să continue munca în peșteră.
Peștera Shanidar este emblematică în istoria studiilor pe neanderthalieni
și a jucat un rol crucial în contrazicerea
ipotezelor noastre despre activitățile, natura și abilitățile neanderthalienilor.
Scopul noului proiect este de a folosi
toate metodele arheologice disponibile în prezent
pentru a înțelege comportamentul neanderthalienilor.
Nu s-au mai efectuat săpături în șanț din anii '60.
De atunci, perspectiva oamenilor asupra rudelor noastre cele mai apropiate
s-a schimbat considerabil.
Folosim încă termenul „neanderthalian” pentru a descrie un individ necioplit.
E folosit ca jignire în limbajul curent: „Ce neanderthalian!”
Arheologic, devin tot mai asemănători cu homo sapiens,
iar această reconsiderare se datorează
muncii efectuate de Ralph Solecki aici, în Peștera Shanidar.
IRAK
Ralph Solecki s-a născut în 1917.
A murit recent, la o vârstă înaintată.
Era incredibil de dur.
A călcat pe o mină în Al Doilea Război Mondial
și, în mod miraculos, a supraviețuit.
A fost un om absolut remarcabil.
Nu mi-e clar cum a auzit de Shanidar,
dar a venit aici
și a lucrat timp de cinci sezoane, între 1951 și 1960.
A dispus săparea unui șanț de la nord la sud,
expunând mare parte din planșeul peșterii.
Situl a devenit atât de cunoscut
fiindcă aici s-au găsit zece bărbați, femei și copii neanderthalieni.
Pe atunci,
eram tineri.
Eu aveam vreo...
optsprezece ani.
Doctorul ne-a învățat.
Am scos multe pietre mari din peșteră.
Au folosit explozibil.
Au găsit schelete de neanderthalieni. A fost o mare izbândă!
Aveau coaste și oase groase.
Aveau capul foarte mare.
Mâinile lor...
Totul era remarcabil la ei.
Aceasta fost prima descoperire importantă a lui Solecki.
A denumit-o „Shanidar 1”,
un schelet dintr-o specie foarte diferită de a noastră.
Aveau trăsături mai pronunțate.
Arcade supraorbitale proeminente și un craniu diferit, nu era rotunjit.
Erau îndesați.
Presupunem că aveau un limbaj specific.
Cu cât aflăm mai multe, cu atât ne convingem
că erau mult mai complecși decât credeam
acum 40 sau 50 de ani.
Noi îl numim „copacul vieții”.
Fiecare om și fiecare animal
devine o ramură în acel copac al vieții.
ARHEOLOG ȘI TUTORE DE ANTICHITĂȚI DIRECȚIA DE PATRIMONIU DIN SORAN
Noi suntem una dintre ramuri, iar neanderthalienii au fost alta.
Cândva, drumurile noastre s-au separat.
Nutresc convingerea
că mă aflu pe rămășițele rudei mele.
În acest moment, ne aflăm la 4,5 metri de suprafața peșterii.
Locul datează de 45.000 de ani.
Acesta e nivelul la care a fost îngropat sau depus Shanidar 1.
A MURIT ACUM 45.000 DE ANI
A suferit o leziune în partea dreaptă a capului.
Avea una și la ochiul stâng, care i-ar fi putut cauza orbirea
și care ar fi fost asociată și cu alte leziuni.
Avea și brațul drept paralizat.
Își rupsese brațul drept în mai multe locuri,
iar partea inferioară a brațului fusese îndepărtată intenționat sau accidental,
deci avea doar un ciot până deasupra cotului.
Prezenta și alte leziuni, avea artrită severă la genunchi.
Fracturi la nivelul piciorului.
Poate că, în ceea ce privește vânătoarea,
acesta nu mai poseda abilități tipice,
dar atinsese o vârstă înaintată.
Implicațiile noii descoperiri au fost profunde.
Descoperirea sa a atras o mare schimbare de perspectivă
fiindcă sugera că, probabil,
existau grijă și compasiune în societatea neanderthalienilor.
Aceasta era dovada
că un individ grav rănit fusese susținut de clanul său.
Curând, Solecki a dezgropat alte rămășițe cu o poveste de asemenea remarcabilă.
A MURIT ACUM 45.000 DE ANI
Shanidar 3 fusese tot bărbat adult.
Și el prezenta leziuni,
inclusiv ceea ce părea a fi o rană gravă la coaste,
o amintire sumbră a violenței din epoca neoliticului.
În mod remarcabil, în altă parte a peșterii
s-au găsit și mai multe vestigii
care ar putea elucida soarta îndurată de Shanidar 3.
Aceste artefacte au fost recuperate din peșteră.
Bucata mai mare se numește „nucleu” și este un bolovan.
Bolovanii sunt pietre rotunde, posibil din râu.
Neanderthalianul a luat-o cu intenția de a o ciopli
fie ca aceasta să devină o unealtă,
fie ca fulgii care se desprind să fie folosiți ca unealtă.
Acestea se găsesc în râul Zab, care e la 3 km distanță.
Încerc să creez ceva similar unui vârf de lance.
În principiu,
izbesc marginea pietrei
și desprind bucăți mai mici.
Astfel, o ascut.
N-am desprins multe bucăți, dar vedem deja că piatra s-a ascuțit.
După cum vedeți, am creat un vârf de lance în numai câteva minute.
Devine o armă mortală în mâinile cuiva care înțelege ce face și ce ține în mână.
Un detaliu interesant la Shanidar 3 e că prezenta o plagă perforată.
Asta sugerează că vârful de piatră a unei lănci, sau ce o fi fost,
i-a străpuns cutia toracică
și poate că i-a perforat plămânul și i-a provocat un pneumotorax.
Rana de la coaste pare cauzată de un proiectil.
Probabil că i se înfipsese o lance.
Putea fi un accident de vânătoare.
Sau un act de violență între oameni.
Dar subiectul a suferit această rană și a supraviețuit o vreme.
Asta ar putea sugera că a avut parte de sprijin și ajutor pentru a se întrema.
Deși grav răniți,
se pare că atât Shanidar 3, cât și Shanidar 1
au fost îngrijiți de cei din jur.
Se plăsmuia o nouă viziune asupra vieții neanderthalienilor.
Noi indicii privind comportamentul lor s-au descoperit și într-o altă peșteră,
la nord-vest de Shanidar.
ZAGREB CROAȚIA
Toate noile dovezi despre neanderthalieni
ne arată, de fapt, cât de umani erau.
Dar comportamentul lor era diferit de al nostru.
Trăiau într-o lume complet diferită de a noastră.
Asta face parte din Colecția Krapina.
Are cam 130.000 de ani vechime
și e cea mai mare colecție de rămășițe neanderthaliene dintr-un singur sit.
Estimăm că rămășițele provin de la vreo 80 de neanderthalieni.
Nu avem trupurile în întregime,
ci numai fragmente din fiecare individ.
E foarte neobișnuit.
CUSTODELE COLECȚIEI KRAPINA MUZEUL DE ISTORIE NATURALĂ DIN CROAȚIA
Oasele craniene și postcraniene din Colecția Krapina
prezintă multe semne de tăieturi cauzate de om.
Aceasta e o tibie și există posibilitatea
să fi fost ruptă intenționat, să fi fost zdrobită.
Aici se văd urme de tăieturi, dar și alte urme.
Unul dintre motivele pentru care ai sparge un os lung
e că acesta stochează măduvă osoasă.
Aceasta e o fibulă
cu alte leziuni interesante pe suprafața osului.
Probabil că au fost făcute când cineva răzuia
carnea sau țesutul muscular încă atașate de os
așa cum am curăța noi carnea de pe oasele de pui la prânz.
Când afli că se mâncau reciproc, rămâi șocat.
Dar apare întrebarea: Ce rol avea canibalismul?
Ce însemna pentru ei?
Uită-te și tu! Taie ca un cuțit de bucătărie.
- E aproape fără efort. - Da, atât de ușor!
CERCETĂTOR ASOCIAT ACADEMIA CROATĂ DE ȘTIINȚE ȘI ARTE
Recreând uneltele și metodele lor,
încercăm să intrăm în mintea acelor oameni
și să le înțelegem procesele cognitive.
Diferența e
că noi provocăm tăieturi în jurul articulațiilor.
E ciudat că rămășițele umane din Krapina
prezintă urme de tăieturi longitudinale pe oasele lungi
ca și cum ar fi fost răzuite întruna.
Da.
Nu-mi pot închipui să-i fac asta unui cunoscut.
Acesta e faimosul craniu Krapina 3.
E singurul specimen cranian aproape complet
din toată colecția
și singurul cu partea anterioară intactă.
Credem că a aparținut unei femei,
o tânără neanderthaliană de peste 20 de ani.
Foarte interesant e că pe osul frontal
prezintă vreo 40 de tăieturi.
Trebuie să fii hotărât
ca să provoci încet 40 de tăieturi una lângă alta.
Dacă mâncau oasele,
nu cred că o făceau de foame.
E un comportament extrem de complex.
Ipotetic, consumând carnea persoanei pe care o cunoscuseră,
voiau să dobândească o virtute
sau o calitate pe care au admirat-o la omul cu care și-au împărțit viața.
În exemplele etnografice de care avem cunoștință,
până de curând, oamenii îi consumau pe cei dragi
deoarece, consumându-le carnea, încercau să asimileze ceva
care să poată fi transmis generațiilor ulterioare,
un fel de moștenire.
Nu știu dacă asemenea credințe determinau acest comportament la neanderthalieni,
dar e o posibilitate.
Felul în care își tratau morții ne arată complexitatea gândirii lor.
Iar asta se reflectă cel mai bine
în cea mai faimoasă descoperire a lui Ralph Solecki.
Shanidar 4,
sau așa-zisa „Îngropare cu flori”.
În această peșteră,
am găsit nouă neanderthalieni,
dintre care doi de importanță majoră.
Primul a fost găsit acolo, la vreo cinci metri adâncime,
și unul aici, Shanidar 4, la vreo șapte metri adâncime.
Ralph Solecki a fost unul dintre marii arheologi ai lumii.
Fără îndoială! Și era un povestitor grozav.
Asta pare să indice primele semne ale evoluției spirituale
și poate primele avânturi religioase.
„ÎNGROPAREA CU FLORI”
Îngroparea cu flori a fost un moment de cotitură.
În mormânt se odihnea un neanderthalian complet,
ceea ce era o raritate incredibilă.
S-au prelevat probe pentru depistarea polenului,
o tehnică revoluționară la vremea aceea.
Am depistat polen în mostrele prelevate din sol,
care arată astfel.
Polenul indică cele opt specii de flori
care credem că au fost îngropate cu individul.
El nu susține că s-a realizat o slujbă de înmormântare,
dar asta se subînțelege din explicațiile sale.
„Cineva din ultima eră glaciară a cutreierat munții
cu trista misiune de a strânge flori.”
Mereu s-a considerat că neanderthalienii au trăit vieți urâte,
că erau oameni urâți,
fără simțăminte frumoase și gândire superioară.
Dar aceștia erau indivizi sensibili și grijulii.
Știrea a făcut înconjurul lumii.
Iată că neanderthalienii înlăcrimați adunau plante de pe dealurile din jur
pentru a-și onora morții.
Au fost primii „Oameni ai florilor”,
o descoperire fără precedent în arheologie.
În anii de după descoperirea lui Shanidar 4,
teoria Îngropării cu Flori a fost atacată.
Cineva care studiază gerbilii,
mici mamifere care seamănă cu un hamster cu coadă,
a descoperit că gerbilii ascundeau flori în vizuini
ca să le mănânce.
A fost o mare dezamăgire,
mai ales că Solecki observase ceea ce păreau a fi vizuini.
Dar echipa are noi dovezi care sugerează
că Solecki avea dreptate într-o oarecare măsură.
Această regiune e populată de hiene, lupi și leoparzi
chiar și în prezent.
Dacă ar fi abandonat un cadavru, sigur ar fi venit un animal să-l mănânce.
Dar acești indivizi sunt intacți, nu au fost atacați de prădători.
Într-un fel, aceste cadavre au fost protejate.
Presupunerea mea e că au adunat crengi
și au creat o barieră neplăcută pentru animalele sălbatice.
Iar fragmente de vegetație și polen au căzut în cutia toracică a cadavrului
pe măsură ce a devenit schelet.
Cred că povestea lui Solecki e minunată.
Cred că avem destule detalii acum ca să știm
că nu e sub nicio formă conformă cu adevărul.
Dar teoria conform căreia
neanderthalienii și-ar fi îngrijit sau poate chiar protejat morții...
nu e chiar așa de departe, într-un fel,
de teoria formulată de el.
Ralph Solecki a făcut descoperirea Îngropării cu Flori în anul 1960.
Plănuia să se întoarcă anul următor,
dar n-a mai apucat să facă săpături în Peștera Shanidar.
Kurzii sunt stăpânii de necontestat ai munților.
Tancurile irakiene nu pot ajunge la ei.
Nu sunt Statele Unite împotriva Irakului.
Ce explozie!
E Irakul împotriva lumii.
RĂZBOIUL DIN IRAK
Așa arată schimbarea de regim.
Saddam a dispărut.
Burdușit de armament modern,
crudul califat este acum înconjurat de aceste trupe.
La începutul anilor 2010, deoarece conflictele fuseseră aplanate...
Statul Islamic se apropie de final.
...guvernul regional kurd i-a propus profesorului Graeme Barker
că înceapă noi săpături în Peștera Shanidar.
Nu căutam rămășițe de neanderthalieni, nu ăsta era scopul proiectului,
ci să clădim pe eforturile depuse de Solecki.
Așadar, a fost o mare surpriză când, în 2018,
echipa a descoperit primul schelet de neanderthalian
după mai bine de un sfert de secol.
Am găsit mai întâi un fragment de os cranian.
A fost incredibil de palpitant! De fapt, era o parte din orbită.
Avea trăsături specifice neanderthalienilor,
precum arcada supraorbitală mai proeminentă.
Chiar sub craniu se afla brațul stâng,
care era îndoit dedesubt.
Fusese așezat sub corp și strecurat sub cap.
Tehnicile moderne de datare o plasează
printre cele mai vechi descoperiri ale lui Solecki.
A MURIT ACUM 75.000 DE ANI
Cred că e foarte greu să ne transpunem 75.000 de ani în trecut.
Istoria scrisă pare să cuprindă o perioadă îndelungată,
dar e o picătură în ocean raportat la istoria speciei umane.
Dacă analizăm evenimentele petrecute în acea perioadă...
Neanderthalienii au dispărut și oamenii moderni au colonizat globul.
Agricultură, orașe, urbanism, colonialism european...
OBLIGAȚIUNE
Grozăvia secolului XX.
De-a lungul acestor evenimente...
acolo se odihnea el...
sau ea, perfect plată...
sub un morman uriaș de pietre.
Iar noi, în ciuda sorților potrivnici, am descoperit rămășițele.
E o descoperire extrem de rară și complet neașteptată.
Craniul era în mare parte zdrobit.
Întregul craniu se prefăcuse în fărâme,
formând un strat de 2-3 cm grosime.
Era foarte fragmentat.
Și foarte delicat.
Și o atingere de pensulă poate face lucrurile să se sfărâme
și aproape să dispară,
deci trebuie să acționezi cu mare grijă.
Ce e fragmentul acela?
E partea anterioară a mandibulei.
- Bravo! - Și majoritatea dinților mandibulari.
L-am extras pe fragmente împreună cu tot sedimentul,
ca să-l menținem intact.
E un proces minuțios, dar pe bună dreptate!
Ai o singură șansă.
Arheologia e, prin natura ei, distructivă.
Odată dezgropat specimenul,
faptul e consumat.
Pachețelele au fost aduse apoi în Regatul Unit,
ca să putem reîntregi craniul.
UNIVERSITATEA DIN CAMBRIDGE REGATUL UNIT
Avem o echipă mică, dar grozavă.
Vin oameni din toată lumea.
După curățarea și întărirea oaselor,
mi-au parvenit fragmentele
și am început restaurarea, care e ca un puzzle imens.
CONSERVATOR PROIECTUL „PEȘTERA SHANIDAR”
Primul fragment e partea ușoară.
Apoi, devine tot mai complicat.
Ai nevoie de răbdare...
fiindcă mânuiești un specimen absolut unic.
E multă responsabilitate.
Dacă craniul poate fi reasamblat,
echipa speră să reconstruiască fața lui Shanidar Z.
Iar o altă parte a craniului ascunde și mai multe indicii.
Astăzi, am colectat tartrul depus pe dinții lui Shanidar Z.
Tartrul reprezintă o depunere pe suprafața dinților,
pe care dentistul v-o îndepărtează o dată pe an.
Se formează în mod natural
și, pe măsură ce se depune, tartrul reține tot ce ajunge în gură.
Așadar, am obținut multe informații din acest material.
Există această idee stăruitoare
potrivit căreia neanderthalienii erau vânători iscusiți
și mâncau întruna carne.
Abia în ultimele două decenii am ajuns să recunoaștem
și neanderthalienii consumau și plante.
Știau să transforme ceva otrăvitor când e crud
în ceva hrănitor și comestibil.
Sunt cunoștințe dobândite de-a lungul vieții.
Dacă luăm ca exemplu culegătorii moderni,
probabil că oamenii specializați în adunarea cunoștințelor erau femei.
Reconstituind plantele consumate de neanderthalieni...
am putea desluși rolul femeilor în societatea lor.
Nu le vom ști niciodată povestea, numele, speranțele și visurile.
Dar e fascinant să fii implicat într-un proiect
care scoate la lumină chiar și o mică fărâmă din viața lor.
Și te întrebi: „Cine e persoana asta?”
„Cum era? Care e povestea vieții sale?”
„Cum a ajuns aici?”
Mi-e foarte greu să-mi închipui
cum ar fi arătat o persoană în funcție de craniul acesteia.
Aici intervin abilitățile remarcabile ale fraților Kennis.
ARNHEM OLANDA
Am primit schița craniului de la Emma,
pe care am transpus-o într-un craniu aproape complet.
Îl putem vedea acum.
Noi suntem frații Kennis.
Noi, frații Kennis, suntem gemeni fascinați de evoluția umană.
Uită-te la nas!
Pare de neanderthalian,
dar partea cealaltă a nasului e foarte îngustă.
Reconstituim oameni străvechi.
Încercăm să arătăm lumii
cum arătau strămoșii noștri în viața reală.
Ochi mari, față înaltă, nas mic.
Parcă are niște ochelari imenși.
Dacă pui mandibula dedesubt, pare...
N-am fost deloc elevi silitori.
Nu prea citeam.
Am văzut la bibliotecă niște poze frumoase cu neanderthalieni.
Ce dinți tociți, Dumnezeule!
- Incredibili! - Tipici lor.
Își foloseau dinții ca pe o menghină, ca pe o unealtă.
Ni se pare fascinant
că o față de maimuță se poate transforma într-o față de om.
Nouă ni se pare fascinant că neanderthalienii aveau un nas enorm
și o față mare și durdulie.
Nu mai există în evoluția umană o față atât de mare și de ciudată.
E o imagine fantastică!
Primim mai mult cranii, iar majoritatea sunt deformate.
Noi corectăm și reîntregim craniile prin tehnici medico-legale.
După ce terminăm craniul, aplicăm țesuturile superioare,
precum mușchii și carnea.
Îl acoperim cu un strat ca de piele.
Vreau să pară oameni, nu fiare,
dar să nu pară un clișeu.
Da, poți să vii.
Sper să se uite mulți la fața asta și să vadă cât de ciudată e.
Ei aveau trăsături neobișnuite.
Și e frapant, fiindcă au creierul cât al nostru
și ne seamănă izbitor, dar tot există deosebiri.
E fascinant! De ce erau diferiți?
Par să fi evoluat paralel cu omul modern.
- E bine așa. - Da, bun!
De ce unul a dispărut și celălalt e încă în viață?
E fascinant! E alter egoul nostru.
Istoric, alter egourile noastre
nu erau considerate la fel de inteligente ca specia noastră.
Doar homo sapiens sunt capabili de imaginație, creativitate, invenție.
Dar această prejudecată a fost spulberată de descoperirea
dintr-o peșteră franceză secretă și absolut extraordinară.
BRUNIQUEL FRANȚA
Mai întâi, intrăm într-un spațiu foarte îngust.
Trebuie să ai mare grijă cum intri în ea,
să-ți împingi geanta înainte.
Acolo pășești într-o altă lume.
Nu e deloc ceva firesc să te strecori în peșteri.
Sunt locuri de care oamenii se tem.
Mai ales când te afunzi în ele!
Peștera e de foarte mult timp acolo.
Probabil de un milion de ani.
Și asta simți când intri acolo.
E un mediu cu o istorie îndelungată în spate.
Cu cât te afunzi în peșteră, întâlnești lacuri frumoase și calme.
Peștera e modelată de apă
care se scurge și formează stalagmite și stalactite frumoase.
E foarte interesant...
că există un tipar.
Acestea formează cercuri.
Nu vezi așa ceva într-o peșteră naturală.
E atent construită.
PROFESOR ȘI ARHEOLOG UNIVERSITATEA DIN BORDEAUX
Ne-am dat seama că erau trucuri arhitecturale.
Elemente mici pentru a forma stalagmitele mari.
Toate astea sunt organizate și gândite în detaliu.
E ceva unic pentru un arheolog, nu există echivalent.
În cea mai mare structură circulară,
avem o vatră foarte frumoasă făcută din stalagmite.
Aici avem o alterare termică, dar nu e singura, sunt destule.
- Acolo am stabilit că e vatra. - Da.
Aceea e vatra.
Avem mai multe locuri unde s-a aprins focul la un moment dat.
Numărul 38,
pe linia mediană.
Așa facem și noi când mergem cu cortul.
Adunăm lemne și construim o vatră conică,
cu vârf ascuțit.
E foarte palpitant! Se observă urme de funingine,
de modificări termice.
Avem funingine neagră, roșie și violet.
Evident, în toate populațiile tradiționale sau preistorice,
știm că focul are valoare simbolică.
Am găsit pe jos bucățele de lemn ars.
Probabil că intrau în peșteră cu torțe.
E foarte periculos să te avânți fără lumină în peșteră.
Trebuie să comunici foarte bine.
Trebuie să stăpânești foarte bine focul...
lumina.
Am început prin datarea acestor structuri.
Acestea sunt nucleele din Peștera Bruniquel,
care ne dezvăluie vechimea acelor structuri.
Studiind șase nuclee diferite,
am putut stabili cu precizie vârsta de 176.500 de ani,
ceea ce a fost incredibil.
Acum 175.000 de ani, în Europa, existau numai neanderthalieni.
Bruniquel e cea mai veche construcție din lume.
E foarte emoționant când vezi aceste structuri,
mai ales când știi că sunt atât de vechi.
Întrebarea recurentă e: „Ce rol aveau aceste structuri?”
Cercul pare să reprezinte lumea,
deci ei se plasau în interiorul și în exteriorul lumii.
La amerindienii unde există aceste cercuri,
oamenii sunt conectați cu spiritele superioare.
Să fi fost acesta începutul religiei?
E o întrebare crucială, dar la care e greu să răspunzi.
Așadar, tindem să vedem tot mai des la neanderthalieni
o umanitate mult mai veche,
care prezintă tot mai multe asemănări cu omul modern.
Prin urmare, la Bruniquel,
ne-am întărit relația cu un strămoș foarte bătrân.
Cercurile enigmatice de la Bruniquel sunt un detaliu minunat
din reevaluarea continuă a culturii neanderthaliene...
care a început la Shanidar
și care continuă și în prezent.
Anul acesta, am găsit câteva fragmente izolate
din ceea ce credem că ar putea fi un schelet.
Posibil să fi găsit alt specimen.
Avem omoplatul stâng,
iar mâna dreaptă e aproape întreagă.
Am găsit patru degete acolo unde ar fi trebuit să fie amplasate,
deci în articulația mâinii.
Noile rămășițe se află într-un grup de cadavre
care îi includ pe Shanidar 4 și Shanidar Z.
E foarte palpitant!
E dovada că neanderthalienii
își depuneau morții în acest loc.
Oare s-au întors în același loc de mai multe ori,
de-a lungul deceniilor sau chiar al mileniilor?
Începi să te întrebi:
„E doar o coincidență sau e posibil să fie ceva intenționat?”
Dacă da, de ce? Și ce anume îi atrăgea acolo?
Shanidar Z a fost îngropat cu o piatră în spatele craniului.
E un detaliu interesant, fiindcă pare nelalocul lui.
Una dintre teoriile formulate e
că acea piatra a fost intenționat amplasată acolo.
Un alt detaliu interesant e
că o lespede verticală se înalță în fața scheletului.
Lespezile mari și verticale care se înalță din pământ
ar putea acționa ca un fel de indicator.
Se pare că anumiți indivizi au fost îngropați aici,
iar ei se întorceau tocmai din acest motiv
în acest loc precis, marcat cu această piatră aparte,
într-o peșteră absolut deosebită.
Așa pare să fi descoperit și Ralph Solecki
că Peștera Shanidar a fost specială pentru neanderthalieni.
Aceștia depuneau cadavre
și obișnuiau să vină des aici sau să trăiască în acest loc.
Grupul de rămășițe ar putea fi dovada unui cimitir al neanderthalienilor,
o descoperire cu implicații profunde.
Felul în care oamenii tratează morții
ne poate oferi informații importante despre gândire, imaginație, emoții.
Poate că reflectă și modul în care percepem moartea
și dacă, de exemplu, credem că există viață după moarte.
Și acest detaliu ne dezvăluie complexitatea culturii neanderthalienilor.
Dar ei au pierit.
Înmormântările sunt ultimele indicii ale comportamentului neanderthalienilor,
conservate în această peșteră remarcabilă.
Însă cel mai mare mister a rămas neelucidat.
De ce o formă de umanitate care a prosperat timp de 300.000 de ani
a dispărut
acum 40.000 de ani?
Cel mai bun loc pentru a căuta răspunsuri se află pe țărmul Mării Mediterane,
la una dintre ultimele fortărețe ale neanderthalienilor.
Ne aflăm la marginea unei stânci.
Foarte aproape de „Orașul Neanderthalienilor”.
Cuprinde un șir întreg de peșteri pe malul apei,
în estul Stâncii Gibraltarului.
Complexul Peșterii Gorham cuprinde un șir de peșteri
care cuprind dovezi clare
ale prezenței și ocupației îndelungate ale neanderthalienilor.
Avem dovezi de acum cel puțin 125.000 de ani.
Echipa a descoperit dovezi
că neanderthalienii foloseau peșterile și acum 40.000 de ani.
În ultimii 100.000 de ani din existența lor,
lumea neanderthalienilor s-a schimbat constant.
Schimbările climatice au fost crunte.
Mai existaseră ere glaciare,
dar ultima a fost, fără îndoială, absolut necruțătoare.
Calota glaciară scandinavă s-a extins în sud.
Franța și Europa Centrală au devenit întinderi aride.
A fost o lume foarte dură.
Tundra n-a ajuns în extremitatea sudică,
dar tot au existat schimbări evidente.
Când temperaturile scad drastic,
multă apă rămâne blocată în calote glaciare și ghețari.
Nivelul mării scade.
Când nivelul mării a scăzut,
a expus o câmpie vastă,
care a devenit populată de animale erbivore și păsări
și brăzdată de lacuri puțin adânci cu apă dulce.
Știau exact ce specii puteau să consume,
unde să le găsească și cum să le folosească optim.
Acestea sunt doar o mică mostră din oasele și rămășițele din peșteri.
Avem zeci de mii de artefacte găsite în ultimii 30 de ani.
Mâncau animale neașteptate, care nu erau asociate cu neanderthalienii.
Avem dovezi că aceștia coborau pe țărmul stâncos
și strângeau melci.
De fapt, am aici cochilia unui melc
care are încă o unealtă de cremene lipită de ea,
unde a lăsat-o neanderthalianul.
Dar avem și acest os aparte, care provine de la un delfin obișnuit
și are urme de tăieturi pe el.
Poate că delfinul era deja mort pe țărm, dar ei i-au îndepărtat carnea.
I-au scos carnea ca s-o consume.
Neanderthalienii au prosperat în Europa mai mult decât am populat noi continentul.
Deci erau ființe inteligente, care își înțelegeau mediul.
Au avut mare succes din acest punct de vedere.
Neanderthalienii erau umani și rezistenți,
ne semănau mult.
Dar, într-o zi, totul a luat sfârșit.
Ceea ce adâncește misterul dispariției lor.
La urma urmei, dacă neanderthalienii din Gibraltar au fost atât de rezistenți,
ce Dumnezeu a mers prost?
Oamenii asociază era glaciară cu frigul, ceea ce sigur că s-a întâmplat,
dar clima a devenit mai uscată.
Schimbarea care i-a afectat pe neanderthalienii din Gibraltar
a fost faptul că arborii au dispărut din lumea lor.
De ce erau arborii importanți?
Fiindcă le permiteau să vâneze prăzi mari.
De-a lungul timpului,
aceștia au dezvoltat o constituție atletică,
putând să sară pe animale cu sulițe,
să le înjunghie și să le omoare.
Brusc, acea lume a devenit un peisaj deschis.
Animalele îi vedeau pândindu-le, nu se puteau apropia de ele.
Schimbarea s-a produs foarte rapid și biologia lor n-a putut ține pasul.
Asta le-a atras pieirea.
Credem că noi suntem apogeul evoluției,
dar așa ne-am fălit mereu.
Avem impresia că noi am rezistat și neanderthalienii nu
fiindcă noi suntem mai buni.
Dar poți să te adaptezi foarte bine și să prosperi pe o planetă,
așa cum considerăm noi că facem în prezent,
însă istoria ne dezvăluie că există și alte feluri de a fi om,
iar acelea pot da greș uneori.
Credem că ne descurcăm de minune pe planeta asta, dar aveți grijă!
Acum vreo 40.000 de ani,
populația neanderthalienilor era în cădere liberă.
Nu doar în Gibraltar, ci în toată lumea lor.
Schimbările climatice au contribuit la declinul lor.
Dar la fel și competiția în creștere din partea altei specii.
Și în prezent, toți purtăm în noi o fărâmă din ADN-ul neanderthalienilor.
O moștenire a strămoșilor noștri demult pierduți.
Timp de cel puțin 100.000 de ani, valuri de homo sapiens
s-au răspândit din Africa în Europa și Asia.
Și au întâlnit neanderthalieni în drumul lor.
Unele dintre aceste întâlniri au fost violente.
Dar unele probabil că au fost mai pașnice.
Un grup de oameni a recunoscut umanitatea celuilalt.
Aceste călătorii epice i-au purtat pe homo sapiens prin Orientul Mijlociu.
Aproape de cimitirul strămoșesc al neanderthalienilor din Shanidar.
Genele neanderthalienilor sunt prezente în mulți homo sapiens.
Și chiar cred că suntem veri.
Împărțim același sânge,
avem aceiași strămoși.
Un lucru care mă fascinează la arheologie
e diversitatea felurilor de a fi uman.
Analizând scheletele oamenilor,
le putem descoperi viețile și perspectiva asupra lumii.
Odată dezgropat Shanidar Z, am observat indicii
care sugerau că acesta era adult,
dar nu știam câți ani avea când a murit
sau dacă era bărbat ori femeie.
Nu știam prea multe despre viața sa.
Ne străduim să răspundem acum la multe dintre aceste întrebări.
Acesta e radiusul stâng, unul dintre oasele antebrațului.
Putem deduce că a fost un individ relativ scund,
avea între 1,5 și 1,6 m înălțime.
Adică puțin peste 1,5 m.
Aici avem o parte din maxilarul inferior, mandibula, cu câțiva dinți.
Un lucru important de observat e că mulți dintre incisivii inferiori
sunt toți extrem de uzați.
Smalțul s-a tocit complet de pe toți acești dinți.
E clar că, având dinți atât de tociți, era un individ mai în vârstă.
Probabil că avea între 40 și 50 de ani.
Putem identifica sexul individului analizând scheletul.
Am folosit o tehnică numită proteomică,
cu care analizezi unele proteine din smalțul dintelui.
Știm că se produce o anumită proteină
în timp ce se formează smalțul
care are o altă versiune
codificată în funcție de ce se află pe cromozomul X sau Y.
Tehnica ne-a dezvăluit că scheletul a aparținut unei femei.
Ne gândim adesea la neanderthalieni ca fiind bărbați
sau ne concentrăm pe aspecte ale comportamentului masculin.
E o ocazie palpitantă de a înțelege mai bine societatea neanderthaliană.
Cred că o reconstrucție
a modului în care ar fi arătat această neanderthaliană în timpul vieții
va fi extrem de interesantă.
- Doamnă doctor Pomeroy... - Să vedem!
Avem unul gata.
Da.
Îl desfac eu de aici.
- Ei bine... - Ei bine...
Uimitor! S-o întoarcem ca s-o vadă și ceilalți!
- Se uită la mine. - Într-adevăr!
Tu ai petrecut cel mai mult timp cu ea.
- Mai ții minte nasul? - Da.
- E uimitor! - Da.
E interesant cum i-au surprins expresia și emoțiile pe care le ascunde.
Cred că asta e frumusețea acestor reconstituiri.
Unii oameni sunt... puțin critici.
Cred că nu putem ști cum arătau strămoșii și că putem doar să presupunem,
iar asta e adevărat, dar...
cred că ne oferă o perspectivă asupra ei ca om.
Ea e chintesența spiritului uman
și ne dezvăluie spiritul neanderthalian.
Parcă deslușești un crâmpei din...
nu știu, istoria profundă a acestei ființe.
Oamenii în vârstă, cu cunoștințele și experiența lor,
știau unde se aflau locurile bune.
Acea amintire, fie că era doar în capul ei,
fie că îi rămăsese întipărită în minte
și o împărtășea prin cântece și povești
copiilor și nepoților săi
era absolut vitală pentru grup.
În multe feluri, acela a fost începutul civilizației.
A fost mult mai important decât prima construcție ridicată de om.
Aceasta probabil că deținea multe cunoștințe
și a avut un rol crucial în transmiterea acestora.
Iată-ne aici, după 75.000 de ani,
încă învățând de la ea.
Peștera Shanidar ne-a învățat multe despre neanderthalieni
și încă ne învață.
Dar asta ne-a făcut să reflectăm la condiția umană.
La compasiunea pe care ne-o arătăm reciproc.
La perspectiva asupra morții.
Și la finalul nostru inevitabil.
Momentan, avem doar un cadru.
E uimitor și bogat în detalii,
dar nu avem imaginea de ansamblu
și mai sunt multe de descoperit...
despre ceea ce înțelegem noi prin „a fi uman” și „umanitate”.
Subtitrarea: Elena Băncilă