Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
För länge sedan var Östafrikas slätter hem åt våra avlägsna förfäder.
Av skäl som gått förlorade i tiden gav sig några av dessa förfäder av
och drog norrut
och blev neandertalare.
Med tiden ökade de i antal.
Deras territorier sträckte sig från Ryssland till Atlantkusten.
Små klaner strövade omkring i detta vidsträckta vildmarksområde...
...och överlevde mot oddsen i över 300 000 år,
tills de plötsligt
försvann.
Bara på några få platser har deras kvarlevor bevarats.
En av de mest betydande av dem ligger i Mellanöstern,
en arkeologisk skattkammare dold djupt inne bland bergen i Kurdistan,
Shanidargrottan.
Shanidargrottan anses vara
en av de mest vördade grottorna i världen
under neandertalarnas och Homo sapiens tid.
På en plats där det alltid har funnits liv
kan vi finna svar på gåtor som fortfarande höljs i mystik.
Vilka var neandertalarna?
Vad gjorde dem så framgångsrika under så lång tid?
Och varför försvann de till slut?
NEANDERTALARNAS HEMLIGHETER
Shanidargrottan ligger vid foten av Bradostbergen,
men att säga "vid foten" ger inte riktigt rätt bild.
Det känns bergigt. Terrängen är ojämn och brant.
Shanidargrottan gör ett starkt intryck bara genom sin storlek.
Man måste gå in nedifrån, och det är otroligt imponerande.
Den är väldigt stor.
Den har en bred öppning, så det är väldigt ljust.
Man har tornseglare som flyger in ovanför en,
örnar som cirklar, och vargar som ylar på natten.
Det är en fantastisk plats.
Och att vara den som får göra utgrävningen...
PALEOANTROPOLOG
...är helt otroligt.
Emma ingår i ett team av brittiska arkeologer
som bjudits in av sina kurdiska kollegor att fortsätta arbetet i grottan.
Shanidargrottan är legendarisk vad beträffar neandertalhistoria
och spelade en avgörande roll i hur vi tänkte om våra antaganden
om hur neandertalarna var och vad de var kapabla till.
Målet med det nya projektet är att använda
all arkeologisk vetenskap som nu finns tillgänglig
för att skapa ny förståelse för neandertalarnas beteende.
Platsen har inte grävts ut sedan 1960-talet,
och sedan dess har vårt sätt att se på våra närmaste släktingar
förändrats avsevärt.
Vi säger fortfarande "neandertalare" för att beskriva någon som är lite dum.
Det används som en förolämpning i allmänt språkbruk.
"Han är en neandertalare."
Arkeologiskt sett liknar de Homo sapiens mer och mer,
och mycket av det nytänkandet har sitt ursprung i det arbete...
CHEF FÖR SHANIDARPROJEKTET
...Ralph Solecki gjorde i Shanidargrottan.
IRAK
Ralph Solecki föddes 1917.
Han dog för några år sedan.
Han var otroligt tuff.
Under andra världskriget klev han på en landmina,
men överlevde mirakulöst nog.
Han var helt klart en anmärkningsvärd man.
Det är oklart hur han fick höra talas om Shanidar.
Men han kom hit och jobbade här fem säsonger mellan 1951 och 1960.
Han gjorde en utgrävning från nord till syd som täckte grottans botten.
Anledningen till att platsen blev så känd
var att han fann tio neandertalskelett efter män, kvinnor och barn.
På den tiden var vi unga.
Jag var ungefär 17–18 år gammal.
Doktorn lärde oss.
Flera stora stenblock forslades ut ur grottan.
De använde dynamit.
Sedan fann de neandertalskeletten, vilket var anmärkningsvärt.
De hade tjocka revben och benknotor.
Deras huvuden var väldigt stora.
Det var någonting slående med händerna, med skeletten.
Detta var Soleckis första stora upptäckt.
Han kallade den "Shanidar 1".
Ett skelett från en art som skiljde sig avsevärt från vår egen.
De har mer robusta särdrag.
Stora ögonbrynsben och en annan form på skallbenet. Vi har väldigt rund skalle.
De är kraftiga.
Vi antar att de måste ha haft något slags språk.
Ju mer vi lär oss om dem,
desto mer inser vi att de var mer komplicerade än vi trodde
för 40–50 år sedan.
Vi kallar det livets träd.
Varje människa och djur blir en gren på livets träd.
ARKEOLOG OCH CHEF FÖR FORNLÄMNINGAR PÅ SORANS ARVSDIREKTORAT
Vi är en av grenarna, och neandertalarna var en annan.
Någonstans skildes vi åt.
Jag känner verkligen
att det är min kusins lämningar jag sitter på.
Just nu är vi runt 4,5 meter under grottans yta.
Så det här är ungefär 45 000 år sedan.
Det var i det här skiktet lämningarna från Shanidar 1 låg.
DOG FÖR 45 000 ÅR SEDAN
Han hade fått en skada på höger sida av huvudet.
Men även mot vänstra ögat, vilket kan ha gjort honom blind
på det ögat och eventuellt har med hans andra skador att göra.
Han var även förlamad i högerarmen.
Och han hade brutit höger arm på mer än ett ställe,
men även fått nedre delen kapad, avsiktligen eller genom en olycka,
så högerarmen var amputerad precis ovanför armbågen.
Det fanns även andra skador. Han hade svår artrit i knäet...
...frakturer i foten.
Så kanske kunde han inte jaga på ett normalt sätt,
men överlevde till relativt hög ålder.
Undermeningen av fyndet var djupgående.
Upptäckten av Shanidar 1 var potentiellt omvälvande
eftersom det antydde att det kanske fanns inslag av medkänsla i neandertalsamhället.
Här fanns bevis på en svårt skadad individ
som fick stöd av sin klan.
Snart grävde Solecki fram ännu en kropp med en lika anmärkningsvärd historia.
DOG FÖR 45 000 ÅR SEDAN
Shanidar 3 var en till vuxen man.
Och även han hade skador,
bland annat något som såg ut som en allvarlig revbensskada.
En påminnelse om den våldsamma sidan av det neolitiska livet.
Anmärkningsvärt nog har fler reliker påträffats i grottan
som ger oss en ledtråd om Shanidar 3:s öde.
Här är några föremål från grottan.
STENVERKTYGSANALYTIKER
Den större delen kallar vi "kärna". En kärna är en kullersten.
De har avrundade kanter och kan vara från floden.
Neandertalarna tog upp dem för att avlägsna flisor
för att göra ett verktyg av den här biten, eller av flisorna, som vi kallar "avslag".
De är vanliga i Zabfloden, ungefär tre kilometer ditåt.
Jag försöker göra något som liknar en spjutspets.
Jag slår alltså längs kanten
och avlägsnar mindre bitar.
Genom att göra det vässar jag den.
Jag har inte tagit bort mycket, men redan är den ganska skarp.
Den här spjutspetsen har tagit ungefär fem minuter att tillverka.
I händerna på någon som vet vad hen gör är det ett dödligt vapen.
En intressant sak med Shanidar 3 är att hen hade ett sticksår.
Det tyder på att spjutspetsen, eller vad det nu var,
gick in rätt djupt i bröstkorgen.
Det kan mycket väl ha punkterat lungan.
Skadan på revbenen stämmer överens med en projektil.
Någon kanske hade kastat ett spjut.
Det kan ha varit en jaktolycka.
Det kan ha rört sig om våld.
Men vad vi kan säga är att hen hade överlevt ganska länge.
Det kan tyda på att hen hade stöd och hjälp att repa sig från skadan.
Trots att de var allvarligt skadade tycks både Shanidar 3 och Shanidar 1
ha tagits om hand av folk i deras närhet.
Detta var en radikal ny syn på neandertalarnas liv.
Och på en annan plats hade mer bevis på deras beteende påträffats i en grotta
långt nordväst om Shanidar.
KROATIEN
Alla nya bevis vi har från neandertalarna
visar hur mänskliga de var.
Men deras beteende skilde sig från vårt.
De levde i en värld som var helt annorlunda än vår.
Det här är en del av Krapinakollektionen.
De är runt 130 000 år gamla,
och det är den största samlingen av neandertalare från samma plats.
Vi uppskattar att det kan röra sig om upp till 80 neandertalindivider.
Det är inga hela kroppar.
Det är bara fragment från varje individ, så det är ovanligt.
INTENDENT FÖR KRAPINAKOLLEKTIONEN KROATISKA NATURHISTORISKA MUSEET
På Krapinabenen, både på skallben och skelett,
ser man mycket skärmärken gjorda av människor.
Det här är ett skenben,
och det finns en möjlighet att det krossades med avsikt.
Man ser även skärmärken här, och lite andra märken också.
En möjlig anledning till varför man skulle vilja krossa ett rörben
vore att det innehåller benmärg.
Här är ett vadben
som har en annan typ av märken på ytan.
Förmodligen uppstod de när någon gnagde av rester
eller muskelvävnad från benet,
precis som man skulle göra när man äter ett kycklinglår.
När man hör att de åt varandra blir man omedelbart chockad.
Men frågan är även vilken sorts kannibalism det var.
Vad betydde det för dem?
Titta. Den skär som en riktig kökskniv.
- Man behöver knappt ta i. - Nej.
FORSKARASSISTENT KROATISKA AKADEMIN FÖR VETENSKAP OCH KONST
Vi återskapar verktygen och deras sätt att göra saker på
för att försöka förstå deras tankar
och se de bakomliggande kognitiva processerna.
Det som är annorlunda är att skärmärkena bara uppstår nära lederna.
Det märkliga med de mänskliga lämningarna i Krapina
är att de finns längs hela rörbenen, som om någon gnagt kontinuerligt.
Ja.
Jag skulle aldrig kunna tänka mig att göra det med någon jag känner.
Här är den berömda Krapina 3-skallen.
Det är det mest kompletta kraniet
i kollektionen,
och det enda som har ansiktet kvar.
Vi tror att den här personen var en ung kvinnlig neandertalare i 20-årsåldern.
Det intressanta är att pannbenet har
en samling på ungefär 40 skärmärken.
Det krävs viljekraft
för att göra 40 skärmärken, långsamt och nära inpå varandra.
Även om de åt från dessa ben var det nog inte för att de svalt.
Det är ett djupt komplext beteende.
Genom att äta kött från en person de kände
kanske de ville erhålla någon god egenskap,
något de beundrade hos personen de delade sina liv med.
I de etnografiska exempel vi känner till kunde folk tills nyligen äta sina nära,
för genom att äta deras kött försökte de tillgodogöra sig något
som kunde leva vidare i framtida generationer som ett slags arv.
Jag kan inte säkert säga att det var det som var drivkraften bakom beteendet,
men det är en möjlighet.
Neandertalarnas sätt att behandla döda visar hur komplext deras tänkande var.
Och ingenstans är det bättre förstått än i Ralph Soleckis mest kända upptäckt,
Shanidar 4,
eller vad som blev känt som "blomstergraven".
I den här grottan
har vi hittat nio neandertalare, varav två är de mest betydande.
Den första hittades där borta, på fem cirka meters djup...
SHANIDARGROTTAN
...och en där, Shanidar 4, på cirka sju meters djup.
Ralph Solecki var en av världens stora arkeologer...
GEOARKEOLOG
...och en fantastisk berättare.
Det här är eventuellt de första tecknen på andlig evolution
och kanske en första antydan till religion.
'BLOMSTERGRAVEN'
Blomstergraven var ett tongivande ögonblick...
DOG FÖR 75 000 ÅR SEDAN
...för det var en komplett neandertalare, vilket var en raritet.
Och från fyndet tog man pollenprov, vilket på den tiden var ganska radikalt.
Vi hade hittat pollen från jorden, som med det här provet.
De här pollenpartiklarna indikerar de åtta blomarter
vi tror begravdes tillsammans med individen.
Han säger inte riktigt att de höll en begravning,
men det är lite dithän hans uttryckssätt tar en.
Någon under den senaste istiden hade strövat i bergen...
LÄST AV RALPHS SON
...med den sorgesamma uppgiften att samla blommor.
Folks uppfattning om neandertalarna har varit att de levde vedervärdiga liv,
var fula och hade inga mer utvecklade känslor.
De saknade högre tänkande.
Och här hade vi känsliga, omtänksamma individer.
Det hamnade på varje förstasida.
För här hade vi gråtande neandertalare som samlade växter från sluttningarna
för att hedra sina döda.
De var det första "blomsterfolket", en arkeologisk upptäckt utan motstycke.
Under åren sedan upptäckten av Shanidar 4
har blomstergravteorin fått mycket kritik.
Någon som studerar ökenråttor,
som är små grävande däggdjur som ser ut lite som hamstrar,
upptäckte att de tog ner blommor i sina hålor för att äta dem.
Så det var på många sätt ett bakslag,
speciellt då Solecki hade sett vad som såg ut att vara djurhålor.
Men teamet har nya bevis som tyder på att Solecki trots allt hade delvis rätt.
Det här är ett landskap där det finns hyenor, vargar och leoparder än idag.
Om de bara hade lämnat en kropp hade något garanterat ätit upp den.
Det här är i princip hela skelett som inte utsatts för någon åverkan.
På något sätt var kropparna skyddade.
Min gissning är att de troligen tog grenar
och byggde en barriär som var tämligen otrevlig för vilda djur.
Och bitar av vegetationen och pollenet föll ner i likets bröstkorg
när det blev ett skelett.
Soleckis historia är en underbar historia.
Vi har nog tillräckligt med detaljer nu för att veta att den inte stämmer,
på något sätt.
Men idén att neandertalarna tog hand om sina döda
och kanske skyddade dem...
Det ligger faktiskt inte så långt, på sätt och vis, ifrån vad han sa.
Ralph Solecki upptäckte blomstergraven 1960.
Han planerade att återvända året därpå,
men han skulle aldrig komma att göra fler utgrävningar i Shanidar.
FÖRSTA IRAKISK-KURDISKA KRIGET
Kurderna är herrar över bergen, där Iraks stridsvagnar inte når dem.
GULFKRIGET
Det här är inte USA mot Irak.
Ingen dålig träff!
Det är Irak mot världen.
IRAKKRIGET
Det är så här ett regimskifte ser ut.
Saddam är borta.
KRIGET MOT ISIS
Hårt ansatt av moderna vapen
är det grymma kalifatet nu omringat av dessa trupper.
I början på 2010-talet, då situationen hade lugnat ner sig...
Islamiska staten möter sitt slut.
...tillfrågade kurdiska regeringen professor Graeme Barker
att påbörja nya utgrävningar i Shanidargrottan.
Vi förväntade oss inte att hitta några neandertallämningar.
Vårt mål var snarare att fortsätta Soleckis arbete.
Så det kom som en enorm överraskning
när teamet 2018 upptäckte det första neandertalskelettet
som påträffats någonstans på över ett kvarts sekel.
Det första vi såg var en del av skallbenet,
vilket var otroligt spännande. Det var en del av ögonhålan.
Och det har tydliga neandertaldrag. Ögonbrynsbenet är mycket kraftigare.
Och direkt under det låg vänster arm.
Och den låg vikt inunder på tvären, instoppad under huvudet.
Enligt moderna dateringsmetoder var det en av de äldsta av Soleckis upptäckter.
DOG FÖR 75 000 ÅR SEDAN
Jag tror att 75 000 år är svårt att föreställa sig.
Det vi vet om skriftlig historia kan verka som en lång tid,
men det är en droppe i havet jämfört med vår arts historia.
När man tänker på vad som pågått i världen under den tidsperioden,
neandertalarna har försvunnit, människor har koloniserat världen.
Jordbruk, städer, storstadsliv, europeisk kolonialism.
FRIHETSOBLIGATIONER
1900-talets hemskheter.
Under dessa händelser...
...har han legat där.
Eller hon, platt som en pannkaka...
...under en massa sten.
Och så kommer vi hit, och mot alla odds, hittar vi det.
Det är ett generationsfynd som kom helt oväntat.
Skallen hade vägts ner,
så hela skallbenet var tillplattat, kanske två, tre centimeter tjockt.
Väldigt fragmenterat.
Och väldigt sprött.
Bara ett penseldrag kan få saker att falla sönder och nästan försvinna,
så man måste vara försiktig.
- Vad är det där? - Framsidan av underkäken.
Och de flesta undertänderna, men inte alla.
Vi tog upp det i små stycken med sedimentet för att hålla ihop det.
Det är mödosamt, och av goda skäl. Man får bara en chans.
Arkeologi är destruktivt till sin natur.
När man väl grävt ut det kan man inte göra om det.
Sedan togs de små paketen tillbaka till Storbritannien
så att vi kunde sätta ihop dem.
STORBRITANNIEN
Vi har ett litet men bra team.
Vi kommer från hela världen.
Efter att ha rengjort och stärkt benen
kunde jag börja sätta ihop bitarna, vilket är ett stort pussel.
KONSERVATOR - SHANIDARPROJEKTET
Första fragmentet är lättast.
Sedan blir det mer komplicerat.
Man måste ha tålamod.
För det är ett unikt fynd man hanterar.
Det är ett stort ansvar.
Om skallen kan återställas
hoppas teamet kunna rekonstruera Shanidar Z:s ansikte.
Och en annan bit av skallen innehåller ytterligare ledtrådar.
Idag har jag samlat tandsten som bildats på Shanidar Z:s tänder.
Tandsten är en beläggning på tänderna...
DOCENT
...som tandläkare brukar ta bort.
Den bildas naturligt, och när det sker binder den allt som hamnar i munnen.
Och från de resterna kan vi utröna en massa information.
Det finns en seglivad idé
att neandertalarna var skickliga jägare
som i princip uteslutande åt kött.
Det är först de senaste tio till tjugo åren som vi har förstått
att neandertalare faktiskt även åt växter.
Att veta hur man gör en giftig råvara till någonting näringsrikt och ätbart
tar en livstid att lära sig.
Och om vi tar dagens födosamlare som exempel
var det troligtvis kvinnor som samlade in mest kunskap.
Genom att rekonstruera vilken sorts växter neandertalare åt...
...kan vi kanske få en inblick i kvinnornas roll i deras samhälle.
Vi kommer aldrig att veta deras namn, vad de hade för hopp och drömmar.
Men det är fascinerande att jobba med ett projekt
där man synliggör bara en liten del av deras liv.
Man undrar vem personen var, vad hen hade för livshistoria
och hur hen hamnade där.
För mig är det svårt att härleda
från en skalles utseende hur personen såg ut.
Det är där bröderna Kennis otroliga talang kommer in.
NEDERLÄNDERNA
Här har vi skallen... Uppgifterna Emma skickade.
Vi har en nästan komplett skalle, och den är utskriven.
- Så nu kan vi se honom. - Wow.
Vi är bröderna Kennis.
REKONSTRUKTIONSKONSTNÄR
Vi är tvillingar och är fascinerade av människans evolution.
Titta på näsan.
Den är väldigt neandertal-lik, men andra sidan är väldigt smal.
Vi rekonstruerar utdöda människor.
Vi försöker visa folk
hur våra tidiga förfäder kan ha sett ut i verkligheten.
- Stora ögon, högt ansikte, liten näsa. - Ja.
Det är som glasögon, dessa enormt stora glasögon...
Om man sätter underkäken under ser det ut som...
Vi var dåliga i skolan.
Vi läste inte mycket.
Men på biblioteket såg vi vackra bilder av neandertalare.
De nedslitna tänderna ser man direkt.
- Väldigt slitna. - Det var typiskt.
- De använde tänderna som ett skruvstäd. - Som ett verktyg.
Det är fascinerande hur ett apansikte kunde övergå till ett mänskligt ansikte.
Det som fascinerar oss med neandertalarna är att de hade en enorm näsa,
och ett plufsigt ansikte.
Aldrig i människans evolution har man sett ett så konstigt ansikte.
Det är otroligt att se.
Mestadels får vi skallar. Oftast är de deformerade.
Vi rättar till och kompletterar skallarna med hjälp av rättstekniska metoder.
När skallen är färdig sätter vi fast vävnaden.
Musklerna och köttet.
Vi fyller på med ett slags hudlager.
Jag vill göra dem mänskliga.
REKONSTRUKTIONSKONSTNÄR
Men inte för klichéaktiga.
Du kan komma nu.
Jag hoppas att många tittar på ansiktet och kanske ser hur konstigt det är.
De hade så besynnerliga drag.
Det är påfallande, för deras hjärna är lika stor som vår.
De är lika mänskliga som vi, men det finns fascinerande skillnader.
Varför är de annorlunda?
Det är som en evolution som är parallell med vår.
- Okej. - Ja, okej.
Och varför försvann en medan den andra finns kvar?
Det är fascinerande. Det är vårt andra "vi".
Historiskt sett har "vårt andra vi"
inte ansetts vara lika smarta som vår egen art.
Endast Homo sapiens är kapabel till fantasi, kreativitet, uppfinningar.
Men dessa fördomar har omintetgjorts
av vad som hittades i en hemlig och verkligt speciell fransk grotta.
FRANKRIKE
Först kryper vi in i ett väldigt trångt utrymme.
Man måste vara försiktig med hur man tar sig in.
Man får putta väskan framför sig.
Där träder man in i en annan värld.
Det är väldigt onaturligt att vara i grottorna.
Folk räds att gå in i dessa grottor.
Speciellt längst in.
Grottan har funnits där länge.
GEOLOG
En miljon år, förmodligen.
Det är något man känner när man går in.
En miljö som redan har en lång historia.
När man kommer lite längre in har man dessa fina, stilla små sjöar.
Grottan har formats av vatten
som droppar ner och bildar dessa vackra stalagmiter och stalaktiter.
Det som är intressant
är att man ser ett slags mönster.
De här bildar cirklar.
Det är inget man skulle se i en naturlig grotta.
Det är väldigt konstruerat.
Vi förstod att det var ett arkitektoniskt trick.
ARKEOLOG
Små byggblock som kilade fast de stora stalagmiterna.
Alltihop är strukturerat och genomtänkt.
För en arkeolog är det unikt. Det finns ingenting liknande.
I största cirkeln har vi en väldigt fin eldstad,
gjord av stalagmiter.
Här är en förändring, men det är inte den enda.
Vi har ett antal...
- Det där är eldstaden. - Det är eldstaden.
Där är det.
Så vi har flera ställen där det vid någon tidpunkt funnits en eldstad.
Nummer 38, längs mitten.
Det är lite som vi gör när vi campar
och vi gör en eldstad av träet och bygger den som en tipi,
med spetsig form.
Det här är spännande, för vi ser spår av sot
och termiska förändringar.
Det är svart sot, det är rött, det är lila.
Hos alla traditionella eller förhistoriska populationer
hade eld ett symboliskt värde.
På marken har vi hittat små bitar av bränt trä.
Så förmodligen hade de facklor när de gick in i grottan.
Om man är i grottan utan ljus kan det vara väldigt farligt.
Så man måste kommunicera väl.
Man måste bemästra elden.
Ljuset.
Så vår första tanke var att datera dessa strukturer.
Här är kärnorna från Bruniquelgrottan,
och de avslöjar hur gamla strukturerna är.
Genom att studera sex olika kärnor
lyckades vi fastställa en exakt ålder på 176 500 år.
Och det är faktiskt helt otroligt.
För 175 000 år sedan fanns det bara neandertalare i Europa.
Bruniquel är den äldsta konstruktionen i världen som man kan se idag.
Det är känslosamt att se strukturerna, särskilt när man vet hur gamla de är.
Den återkommande frågan är, vilket syfte tjänade strukturerna?
Cirkeln tycks representera världen.
Så man kan vara i världen eller utanför, lite den idén.
Hos Nordamerikas urinvånare, där man har sådana cirklar,
står folk i kontakt med andevärlden.
Var det religionens begynnelse?
Det är en viktig fråga, men den är svår att svara på.
Så mer och mer börjar vi se i neandertalarna
en mycket äldre mänsklighet...
...som har mer och mer gemensamt med den moderna människan.
Och därför, med Bruniquel,
har vi ökat vår förståelse för en mycket gammal förfader.
De gåtfulla cirklarna i Bruniquel är en underbar del
av den pågående omvärderingen av neandertalkultur...
...som började i Shanidar
och fortsätter än idag.
I år hittade vi några isolerade bitar av vad vi tror kan vara ett ensamt skelett.
Det kan vara en ny individ.
Vi har vänster skulderblad.
Och en skapligt komplett högerhand.
Vi har hittat fyra fingrar, ungefär där de skulle sitta på kroppen,
det vi kallar "artikulerat".
De nya lämningarna finns bland en grupp kroppar
som inkluderar både Shanidar 4 och Shanidar Z.
Det är spännande, för det är bevis på att
neandertalare placerade sina döda på den här speciella platsen.
Återvänder de kanske till platsen upprepade gånger,
med kanske årtusenden mellan varje tillfälle?
Så man frågar sig,
är det bara ett sammanträffande, eller finns det potentiellt en avsikt?
Och vad är i så fall avsikten, och vad för dem tillbaka?
När Shanidar Z begravdes låg det en sten bakom skallen.
Och det är intressant, för den verkar malplacerad.
Så vad vi har funderat på är, kan den ha lagts där med avsikt?
Intressant är också att, på andra sidan finns ett stort vertikalt stenblock.
Och har man stora stenar som sticker upp ur marken
finns möjligheten att det kan vara någon slags markör.
Så det ser ut som vissa blev begravda här och att man av den anledningen återvände,
till en plats som markerats av en distinkt sten
i en mycket distinkt grotta.
Det ser ut som Ralph Solecki var den första som insåg
att Shanidargrottan var speciell för neandertalarna.
De placerar kroppar där, i en värld de regelbundet kommer tillbaka till
och bor i.
Samlingen av lämningar är kanske bevis för en gravplats för neandertalare,
en upptäckt med långtgående konsekvenser.
Hur folk behandlar de döda
kan ge oss viktiga insikter om tänkande, fantasi och känslor.
Kanske reflekterar det även hur vi tänker på döden,
och huruvida vi tror på ett liv efter döden.
Det är en del av en växande känsla av neandertalkulturens komplexitet.
Men de är inte här.
Gravarna är bara de senaste spåren av neandertalarnas beteende
som bevarats i denna otroliga grotta.
Men kanske återstår det största mysteriet.
Varför försvann en form av mänsklighet som frodades under 300 000 år
för 40 000 år sedan?
Kanske ligger det bästa stället att söka efter svar längs Medelhavets kust,
vid ett av neandertalarnas sista fästen.
Här sitter vi på kanten av en klippa...
...nära "Neandertal City"...
MUSEIDIREKTÖR
...som är en rad grottor vid vattnet, på östra sidan av Gibraltarklippan.
Gorhams grottkomplex är en serie grottor som visar väldigt tydliga bevis
på neandertalarnas närvaro under en lång tidsperiod.
Vi har bevis som sträcker sig minst 125 000 år tillbaka i tiden.
Teamet har funnit bevis på
att neandertalare använde grottorna så sent som för 40 000 år sedan.
De sista 100 000 åren av deras existens förändrades neandertalarnas värld.
Klimatförändringarna var brutala.
Det hade inträffat istider tidigare, men den sista var nog den värsta.
Det skandinaviska istäcket spreds söderut.
Frankrike och Centraleuropa var i princip stäpp-tundra.
Det var en kärv värld.
Tundran nådde inte så här långt söderut, men det fanns tydliga förändringar.
När det blir kallt
omvandlas stora mängder vatten till istäcken, och havsnivån sjunker.
Om havsnivån var lägre än den är nu hade det blottlagt en stor slätt
där det levde en massa växtätare,
där det levde fåglar och där det fanns grunda sjöar.
De visste exakt vilka arter de kunde äta, var de fanns,
och bästa sättet att använda dem på.
Det här är bara några av alla ben och lämningar vi hittat i grottorna.
Vi har tiotusentals föremål vi har hittat de senaste 30 åren.
De äter djur man inte förknippar med neandertalare.
CHEF PÅ GIBRALTARS NATIONALMUSEUM
Vi har bevis på att de gick ner till vattnet och plockade skålsnäckor.
Och jag råkar faktiskt ha en här, med en bit av ett flintverktyg på,
kvarlämnad av en neandertalare.
Men så har vi det här benet, som kommer från en vanlig delfin.
Det är täckt av skärmärken.
Kanske var delfinen redan död. Hur som helst skar de bort köttet
för att kunna äta det.
Neandertalarna frodades i Europa under längre tid än vi har varit här.
Det tyder på att de var intelligenta och att de förstod sin omgivning.
På det sättet var de framgångsrika.
Neandertalarna var mänskliga. De var ihärdiga. De var som vi.
Men en dag tog det slut.
Vilket gör deras utdöende desto mer mystiskt.
För om Gibraltars neandertalare framhärdade under så lång tid,
vad var det som gick fel?
Folk förknippar istiden med att det blev kallare, vilket det gjorde,
men det blev även torrare.
Den förändring som påverkade neandertalarna i Gibraltar
enligt min mening var att en hel värld av träd försvann.
Träden gjorde det nämligen möjligt för dem att ligga i bakhåll och jaga stora byten.
Med tiden hade deras fysik
börjat få brottar-lika proportioner
och gjort dem kapabla att hoppa på djur och köra in spjut i dem och döda dem.
Plötsligt blir den världen ett öppet landskap.
Djuren ser en på lång håll. De går inte att komma nära.
När förändringen kom hände det så fort att deras biologi inte hängde med.
Det var orsaken.
Vi tror att vi är evolutionens höjdpunkt. Det är så vi alltid har sett oss själva,
även jämfört med neandertalarna. "Vi är kvar för att vi var bättre än dem."
Men man kan vara väldigt välanpassad och framgångsrik på en planet,
som man kan säga att vi är.
Och ändå vet vi att det finns andra sätt att vara mänsklig,
och ibland kan de sätten vara otillräckliga.
Vi må anse att vi frodas, men tänk på det.
För omkring 40 000 år sedan befann sig neandertalpopulationen i fritt fall.
Inte bara i Gibraltar, utan i hela sin värld.
Klimatförändringar utgjorde en faktor i deras tillbakagång.
Men det gjorde även ökad konkurrens från en annan art.
Än idag bär vi alla på en liten bit neandertal-DNA.
Ett arv från våra sedan länge utdöda förfäder.
Under minst 100 000 år hade vågor av Homo sapiens
spridit sig från Afrika till Europa och Asien...
...och stött på neandertalare under sina vandringar.
Vissa av dessa möten kan ha varit våldsamma.
Men andra, får man anta, var fredligare...
...när en grupp individer kände igen den andra gruppens mänsklighet.
Dessa episka vandringar måste ha fört Homo sapiens genom Mellanöstern...
...nära neandertalarnas gravplats i Shanidar.
Neandertalgener finns i många Homo sapiens.
Och jag tror verkligen att vi är kusiner.
Vi är av samma blod och har samma förfäder.
En sak som är fascinerande med arkeologi är mångfalden av sätt att vara människa.
Att studera folks skelett kan avslöja hur deras upplevelse av världen var.
När vi grävde ut Shanidar Z såg vi vissa särdrag som tydde på
att det var en vuxen individ, men vi visste inte hur gammal hen blev.
Vi kunde inte könsbestämma individen, och vi visste inte mycket om hens liv.
Så många av de frågorna jobbar vi på att försöka besvara.
Här har vi ett vänsterstrålben. Det är ett av underarmsbenen.
Vi kan se att det var en relativt liten individ,
mellan en och en halv eller 1,55 till 1,60 meter lång.
Så precis över fem fot.
Här har vi en del av underkäken med några av tänderna.
En sak att lägga märke till är att många av tänderna,
speciellt framtänderna här, är extremt nedslitna.
Det här är emaljen, och den är helt nedsliten på alla tänder.
Vi vet att en neandertalare med så nedslitna tänder
måste ha varit äldre.
Förmodligen någonstans mellan 40 och 50.
Det finns sätt att fastställa kön genom att titta på skelettet.
Vi använde en metod kallad proteomik, där man analyserar proteiner i tänderna,
för vi vet att det finns ett visst protein som produceras medan emaljen bildas,
som har en annan version
om det kommer från X-kromosomen snarare än från Y-kromosomen.
Det tyder starkt på att det här är en kvinna.
Ofta ser vi på neandertalare som män,
så vi tenderar att fokusera på olika aspekter av manligt beteende.
Det här är en spännande möjlighet att förstå neandertalsamhället bättre.
Att få en riktig rekonstruktion
av hur den här neandertalkvinnan kan ha sett ut när hon levde
ska bli enormt spännande.
- Då så, dr Pomeroy. - Låt oss ta en titt.
Så vi har en som är klar.
Ja.
Jag börjar härifrån.
- Åh. - Oj.
- Jaha. - Ja.
Vi vänder på henne så att alla kan se.
Wow.
Hon tittar på mig.
Ja. Du har nog tillbringat mest tid med henne, så...
- Och du minns näsan och... - Ja.
- Fantastiskt. - Ja.
Det är intressant vilket ansiktsuttryck de har gett henne, och känslorna i det.
Det är det fina med sådana här rekonstruktioner,
att vissa är lite kritiska och säger: "Vi kan aldrig veta hur folk såg ut."
Och det finns antaganden vi måste göra, och det är sant,
men jag tror att den ger en en känsla av henne som person.
Hon fångar essensen av vad det betyder att vara människa
eller betydde att vara neandertalare.
På något sätt känner man lite av den här personens svunna livshistoria.
Det var de äldre människorna med sin kunskap och erfarenhet
som visste var de bra ställena fanns.
Det minnet, oavsett om det bara fanns i huvudet,
eller om det var något hon delade med sig av
genom sånger och berättelser för barn och barnbarn,
var helt livsviktigt för gruppen.
På många sätt var det civilisationens början
i en mer verklig mening än första gången någon byggde ett hus.
Sannolikt hade hon en roll som kunskapskälla
och spelade en viktig roll i att föra den kunskapen vidare.
Och här är vi nu, 75 000 år senare,
och lär oss fortfarande av henne.
Shanidargrottan har lärt oss enormt mycket om neandertalare
och gör det fortfarande.
Men det har också fått oss att reflektera över vad det betyder att vara människa.
Saker som att ha medkänsla för varandra...
...hur vi hanterar döden...
...det som oundvikligen kommer att hända oss alla.
Nu får vi en pusselbit ur historien, och den är fantastisk och rik,
men vi har inte helhetsbilden än, och det finns mycket mer att upptäcka...
...om vad det innebär att vara människa.
Undertexter: Ralf Sjölander