Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kad si sretan, lupi dlanom ti o dlan
Znači, tako to zvuči.
Ovo je sjajan početak emisije.
Pohvala Noteu koji je ovo smislio.
To je podmukao način da ti ljudi dvaput zaplješću.
Danas je poseban dan.
Razgovarat ćemo
s najpoznatijim stand-up komičarem Tajlanda.
Pokušat ću oboriti njegov rekord
tako što ću vam nešto reći i natjerati vas da pljesnete više od dvaput.
Uspio sam.
Kao što svi znamo,
Note se rijetko pojavljuje u javnosti.
Osobito u ovakvim talk-showovima.
Posljednji je put u talk-showu bio
prije 14 godina.
Zato je ovo danas posebno.
Molim vas
gromoglasan pljesak
za Notea, Udoma Taephanicha!
Pozdrav svima.
Počet ću s najpopularnijim pozdravom.
Kako si?
Iskreno, nisam dobro.
Kako starim, sve se lakše razbolijevam.
-Da. -Ujutro…
Jedan simptom dnevno.
Događa se svaki dan.
Možda bol u koljenu, GERB,
bol u leđima.
To se obično događa starim ljudima poput nas, zar ne?
Pitao bih te nešto o tvom novom nastupu Deaw 13.
Kako je bilo?
Bilo je teško.
Zašto?
Jer nikad nisam nastupao pred publikom
koja nosi maske.
Na svakom je nastupu bilo oko 5000 ljudi.
Na deset nastupa bilo je 50 000 ljudi s maskama.
Tijekom nastupa
-nisam imao pojma smiju li se. -Da.
Nije bilo nikakve reakcije.
Nisam imao iskustva s time.
Ne postoji tečaj o tome kako se nositi s takvom situacijom.
Bio mi je to nov izazov.
Kad izvodiš stand-up nastup,
obično dobiješ njihovu reakciju.
-Vidjet ću je. -Ohrabruje te.
Stand-up komedija je poput igranja stolnog tenisa.
Jedan servira, a drugi vraća.
Kad se zabavljaju, ispričat ću više šala.
To je interakcija.
Ali nastup Deaw 13 bio je poput internetskog sastanka.
Čuli ste za Zoom? E, baš je tako.
Bilo je 5000 ljudi.
Nisam znao što bih.
Kako si to riješio?
Isprva nisam znao što bih.
Onda smo nešto smislili.
Postavili smo mikrofone blizu publike
i spojili kabel za zvuk na monitor pokraj mene.
-Da ih čuješ. -Da znam…
da uživaju u nastupu, a ne žele to pokazati.
-Zvuk bi bio… -Da.
Budući da su se smijali iza maski,
vidio sam im samo oči.
Da.
Nisam siguran jeste li se ikad ovo zapitali.
Kad odemo na njegov nastup,
uvijek nam priča priče ljudi koje poznaje.
Jesu li one istinite?
Istinite su. Ali samo da nešto napomenem.
Moj je nastup kuharski stol.
Način na koji predstavljam svoje priče isti je kao kad kuhar ukrašava jela.
Ako nisu istinite, neću ih moći zapamtiti.
-Shvaćam. -Neću se sjetiti.
Kad pričam priču, moram je moći zamisliti.
-Inače priča neće biti dobra. -Da.
Znaš onog duha kod mene?
Ne mogu to izmisliti.
Zaista se dogodilo. Još je ondje.
-Stvarno? -Da, još je ondje.
Zna da ga spominješ?
Joj.
Ne javlja mi se u snu.
Ovako je obično kad dođeš kući?
Da. Uvijek je ovako mračno.
Postoji samo tama.
Obično upalim svjetlo.
-Ovako gori. -Dobro.
Odavde idem do svoje sobe.
-Ovo je moja soba. -I tu je mrak.
-Da. -Dobro.
-Još jedna tama. Uđi. -Dobro.
-Ovako spavam. -Da.
Ovo je tvoj krevet.
Spavam na ovoj strani.
-Dobro. -Spavam ovdje.
Dobro.
-Legnem. -Gledaš TV.
Da. Gledam televiziju i ležim ovdje.
Rekao si da te pogledao odozgo.
-Ovdje. Ovdje Aum-im… -Da.
Vidi duhove. Rekla je da je ovo njegovo mjesto.
Gledao te dok si spavao.
Ležao sam ovdje.
Katkad stoji ondje.
Uvijek je negdje oko mog kreveta.
To sam saznao od nje.
Da si na mom mjestu, bi li i dalje spavao u ovoj sobi?
-Ovo mi pomaže da ostanem priseban. -Što je to?
Ovo je talisman
od šamana iz Chiangmaija.
-Radi zaštite? -Da.
Za zaštitu. Izradio mi ga je.
Da ga drži podalje.
-Nisam siguran… -Da.
…odbija li ga to od ovog mjesta
ili ga drži ovdje.
-Bude samo ovdje. -Da.
Kad god legnem u krevet…
-Bojim se. -Da.
Nije lako udobno prespavati noć.
Ali sve se više navikavam.
Jesi li zbog nekog čudnog događaja shvatio da postoji duh?
-Je li se čuo zvuk? -Da.
Zvuk.
Dođe kad sam u polusnu.
Ovo je moje uvjerenje.
Kad sam u polusnu
ili u zoru kad se trebam probuditi, tada se to dogodi.
Ovako.
I prolazi ovuda.
Iza ovog zida nema ničega. Samo zrak.
-Ništa. -Ovo su prave cigle.
Nekad zvuk dođe sve dovde.
Ovako.
Klima-uređaj nema prostora za životinje.
Čuo sam zvuk sličan borbi mačke i miša.
Ali iznad stropa nema mjesta.
Sve je beton, nema mjesta.
Nema rupe, ničega.
Trebao bi prenoćiti ovdje.
-Samo jednu noć. -Pokušaj.
-Da. Hajde. -Može, pokušat ću.
Ja…
-Odrasla si osoba. -Tako je.
Da. Ondje spavam.
-Lezi. -Spavaš ovako?
-Da. -Spavaš ovdje.
Da.
Da ugasimo svjetlo?
Da. Trebali bismo ugasiti svjetlo.
Spavanje!
Ovako se pokrijem.
Osjećam…
Nikad se dosad nisam osjećao usamljeno
kad bi me ušuškavali.
Dobro.
Dobro. Donesi mi lotos.
Čekaj.
-Nije mrtav. -Ugasi lampu.
Moramo i nju ugasiti.
Ovako spavam u mraku.
Pokušaj to zamisliti.
Dobro.
Aum-im kaže da je tu stajao.
Ne vidim ga, ali mogu ga zamisliti.
Mašta mi divlja.
Nije lako zaspati navečer.
-Tko bi rekao… -Volim ležati na desnom boku.
Mislio sam da ću nešto vidjeti
ako ležim na desnoj strani.
-Njegove noge. -O, ne.
Mislio sam leći na lijevu stranu.
-Onda te prolaze trnci. -Da.
Jer ne vidiš što je iza tebe.
Jezivo je kad ima mjesta.
Osjetim kao da netko pritišće krevet.
Svašta mi padne na pamet.
Dakle…
Dobro.
Vidimo se, Pated. Laku noć.
Mislim da je
svaka tvoja priča duhovita.
Ali tada to nije bilo nimalo zabavno.
Uglavnom nije bilo zabavno. Ne.
Jedna me osoba pozvala
na gledanje morskih pasa.
Kad sam to ispričao?
Sjećaš li se tog nastupa?
Netko je rekao Deaw 11.
Bio sam tako ljut na tu majku i kćer.
Ne naljutim se lako.
Ali na njih dvije…
Da ih opet sretnem, izbo bih im oči vilicom.
Život mi je bio dobar.
Zašto su morale razgovarati sa mnom?
Prišle su mi i mama je rekla da je njezina kći moja velika obožavateljica.
Preklinjale su me da s njima gledam morske pse.
Poslije sam saznao da su trebale još jednoga da popune grupu.
Trebao je doći njezin dečko, ali prekinuli su.
Zato su me trebale.
Otišao sam s njima.
Rekli su da nije hladno. Mrzim hladnoću.
Rekli su da je jedna jakna dovoljna.
Vraga.
Dobio sam morsku bolest. Bio sam jako ljut.
Dok smo se vraćali na kopno, nisam ni razgovarao s njima.
Pretvorio si to u zabavnu priču.
Ružne trenutke lakše ćemo prebroditi ako ih pretvorimo u smiješne priče.
Morao sam to nadići.
Kad ih sljedeći put vidim, mogu se smijati.
Ako to ne učiniš…
Jako bih patio.
-Tako se iscjeljuje. -Da.
Još me nešto zanima.
Ovo sam čuo na tvojim nastupima.
Svi ljudi koji te okružuju
čudni su.
Zašto?
Zašto privlačiš toliko čudnih ljudi?
Iskreno, pitao sam redovnika o tome.
Pitao sam ga
zašto su ti ljudi u mom životu.
Da popravim ako sam u prošlom životu učinio nešto loše.
Znate što je rekao?
Rekao je: „Udome,
svaka ptice svomu jatu leti.”
Shvatio sam da sam to ja.
Jednom…
Bilo je to…
Bilo je to prošli tjedan.
Bila je neka žena.
Od 29 godina.
Zgodna.
Išla je autobusom iz…
Možda iz Trata ili tako nekako.
Došla je u moju kuću kad je moja mama bila doma.
Rekla je da je velika obožavateljica
i zamolila me da joj se potpišem u knjigu.
Ali pravi je razlog bio to što je htjela posuditi 250 000 bahta.
Obožava me.
Da.
-I… -Kad si se potpisao, je li…
Nisam bio kod kuće.
Došla je k meni, ali nisam bio kod kuće.
Upoznala je moju mamu.
Napisala je i pismo
i stavila ga u knjigu.
Htjela je posuditi 250 000 bahta.
Za početak novog života.
Pisala je o svojoj nevolji.
Što se tiče otplate,
rekla je da će mi sigurno vratiti novac ako osvoji glavnu nagradu na lutriji.
Dala bi mi 2,5 milijuna bahta.
Ali ako ne dobije na lutriji, neće moći vratiti.
Obećala je
da će se odužiti spomenom.
To je napisala. Bilo je tako dirljivo.
„Kad umreš, budi siguran
da ću ti uvijek odavati spomen.”
Tvoj sljedeći život izgleda obećavajuće.
Odala bi mi spomen.
Zamislite!
Ljudi samo posuđuju novac od mene.
Često mi se to događa u zadnje vrijeme.
Valjda sam ih mnogo privukao.
Ovako…
Netko mi je
poslao poruku.
Rekao je da želi kupiti kuću jer mu stan nije udoban.
Vidio je kuću koju je htio.
Htio je živjeti ondje s majkom, braćom i sestrama.
Kuća je bila najmanja u okolici, za devet milijuna bahta.
Pitao sam ga koliko mu novca nedostaje.
Da.
Devet milijuna.
To je puna cijena.
Iskreno sam ga pitao
kako će mi vratiti.
Rekao je da je učitelj.
Plaća mu je bila između 20 i 30 tisuća pa bi mi davao 10 000 mjesečno.
-Ukupno devet milijuna? -Deset tisuća bahta mjesečno.
Zamolio sam računovotkinju da mi izračuna.
Trebalo bi mu
75 godina da mi otplati.
Sad sam u pedesetima.
Dobit ću sav novac kad budem imao 125 godina.
Bit ću prikovan za krevet.
Deset tisuća mjesečno.
Da. Unuci bi mi rekli:
„Djede, već ti je prebacio novac.
Ako čuješ, molim te, trepni.”
Ne šalim se. Takvi ljudi postoje.
Netko mi je otplatio…
Kao da plaća dug.
Dobro.
-Posudio je 400 000. -Druga osoba?
Da. Bilo ih je toliko da ih ne mogu ni izbrojiti.
Posudio je 400 000 bahta.
Mnogo godina poslije samo je ušao u moju kuću.
Dobro.
Bio sam sretan što ga vidim.
Pitao sam ga kako je.
Rekao je: „Došao sam otplatiti dug.”
Odmotao je paket koji je donio.
Naslikao je sliku.
-Nije donio novac. -Da.
„Udome, inače bih ovu sliku prodao za 500 000.”
Nije to bilo djelo slavnog umjetnika
poput Leonarda da Vincija, Rembrandta ili Yayoi Kusame.
Ne može se usporediti s time.
Slika je izgledala kao da ju je nacrtala obična osoba.
Za 500 000. Tko bi je kupio?
Nije me briga za koliko bi je prodao.
Dao mi ju je.
Ostao sam zapanjen. Bio sam šokiran.
I samo je otišao. Htio sam pitati:
„Želiš li i ostatak?”
Nismo se više čuli.
To je bilo…
Zamislite da odete u restoran,
nacrtate nešto i kažete: „Jednu rižu, molim.”
Suludo.
Što si umišljate?
Mislio je da je već otplatio dug.
Misliš da bih objesio tu sliku?
Da jesam, to bi mi bilo poput šamarčine.
Pokazalo bi koliko sam glup.
Dođe mi da ja tebi posudim love.
Meka sam srca.
Da kažu da su obožavatelji,
dao bih im što god zatraže.
Pogotovo ako plaču
i imaju velike sise.
„Uzmi moj novac.”
Bez predomišljanja.
Ozbiljno.
Ova tvoja priča bila je smiješna.
Mogao bi je ispričati na nastupu.
Ali nisi je ispričao.
Imaš li kakav kriterij?
Recimo, jedna je za tvoje prijatelje.
-A druga je za nastup. -Da, imam.
Na nastupu neću ispričati priču koja bi me uvalila u nevolju.
Da.
Ili priču koja se ne uklapa s mojom publikom.
Ja sam…
Ja sam komičar u zemlji u kojoj na nastup mogu doći svi uzrasti.
U drugim zemljama nije tako.
Neke priče možda nisu za djecu.
Jesi li ikad upao u nevolju?
Rugao sam se Stricu Tuu, bivšem premijeru.
Učinio sam to kad je postao naš premijer.
Nakon toga nazvao me vojnik.
Pravi vojnik.
Znam da je bio pravi jer mi je rekao svoj čin.
I sjećam se njegova glasa.
Ako kažem njegovo ime, znat ćete tko je.
Ali ne želim upasti u nevolju izgovarajući njegovo ime.
Recimo samo da me nazvao.
Nije mi prijetio.
Samo me opomenuo.
Osim toga, bio je vrlo pristojan.
Prvo je nazvao moju pomoćnicu
i rekao joj da mi kaže da je zvao.
Kad sam vidio poruku, pomislio sam: „Sranje.”
Odmah sam ga nazvao.
Rekao je: „Note, ovdje…
Ja sam…
Samo ti želim reći
da smo vidjeli snimku.
Vidjeli smo što si učinio.
Premijer ne zamjera.
Da, vidio ju je.
Samo ti želim nešto reći,
ako si zaboravio…
Uzor si nekim mladim ljudima.
Možda to ne shvaćaš.
Trebao bi biti paziti što govoriš u javnosti.
Radi prevencije.
Kako naši mladi ne bi pogrešno mislili
da je naš premijer tvrdoglav.”
Što bi pogrešno mislili?
Svi smo to znali.
„Želim da budeš oprezniji
kad govoriš u javnosti.
Provjeravaj činjenice. Ne ljutimo se.
Nećemo ti ograničavati prava. Možeš što god želiš.
Samo budi oprezan.
Bez brige. Tvoj sam veliki obožavatelj.
Dolazim na tvoj sljedeći nastup.”
Pomislih: „Jesam te pozvao?
Želim li da dođeš?”
Tako nešto.
I ono nedavno s g. Srisuwanom.
-Srisuwan Chanya. -Da.
Ne koristim se društvenim mrežama.
Čuo sam tu vijest kad sam izašao.
Netko je rekao: „Podržavam te!”
To su mi govorili ljudi koje sam sretao na ulici.
Taksist mi je viknuo:
„Tuži i ti njega!” Koga?
„Poslao sam ti novac da ti pomognem!”
Što je poslao?
Nisam znao što se dogodilo.
Ohrabrivali su me.
Kad te ljudi počnu ohrabrivati, to znači da ti se dogodilo nešto loše.
Kad sam pogledao vijesti, shvatio sam da je to Srisuwan.
Bio sam malo šokiran.
Nije me tužio. Samo je podnio žalbu.
Jer bi tužitelji trebali biti Lung Tu i Lung Pom.
Oni mogu tužiti.
On se samo požalio.
Ja…
Zapravo bih mu trebao zahvaliti.
Pomogao je u promociji moje emisije na Netflixu.
Trebao bih mu zahvaliti.
Istina. Neki možda ne znaju za tvoju emisiju na Netflixu.
I ova će emisija biti na Netflixu.
Trebao bi učiniti nešto da osiguraš dobru gledanost.
-Da ga udarim? -Ne!
Ljudi su mislili da sam nekomu platio da udari Srisuwana.
-Jesi li? -Ne!
Prema onome što se tada događalo, činilo se da jesam.
Izjavljujem da nikad neću učiniti nešto takvo.
No jesam li uplatio novac? Da.
Šalio sam se. To bi ga moglo uzrujati.
Srisuwane,
divim ti se.
Jer ti si…
Kako da to kažem? On posjeduje četiri temelja uspjeha.
Strast, marljivost, svijest i istraživanje.
Ima strast prema nečemu i stalno to radi.
Radi to iznova bez oklijevanja.
Ima sve te osnove.
-Da. -Ali…
Recimo samo da
ne mislim da je čudan.
U školi uvijek bude jedna ili dvije takve osobe.
Netko tko je tračer.
To su obično učiteljičini ljubimci.
„Učiteljice, Udom jede grickalice.”
Tako nekako.
„Učiteljice, ne želi uvući košulju.”
„Učiteljice, danas je triput išao na zahod.”
Takvi su. Učiteljice ih obožavaju.
Imaju dobre ocjene.
Ali prijatelji ih ne vole.
Srisuwan bi trebao
prestati žudjeti za svjetlima reflektora.
Toliko ih je upereno u njega…
Previše. Preblještavo je.
Bliješti više od Lung Tuova umjetnog sunca.
On je kao izvor svjetlosti.
Ne mora je tražiti ni išta činiti.
Tvoje ime već sve govori.
„Sri” znači „svijetao”.
Također znači „svijetla aura”.
„Suwan” znači „zlato” ili „zlatan”. Ima zlatnu auru.
Preziva se Chanya.
To znači „etika”, a mislim da mu to nedostaje.
Je li to kompliment?
Samo znaj da te podržavam.
Primjećujem neke ljude iza tebe.
Ne izgledaju sretno.
Zamijenimo mjesta.
Dobro.
-Zamijenimo se. -Dobro.
Da ti i oni vide lice.
Je li bolje? Je li sada dobro?
-Svi ćete mi sad vidjeti lice. -Da.
Ti si prvi pokrenuo stand-up nastupe u Tajlandu.
Prvi nastup imao si 1995.
Tajlanđani tada nisu bili upoznati s takvim nastupima.
Možda iz filmova.
Zapadnjačkih.
Kako je sve počelo?
Kao i ti, ni ja nisam čuo za to.
Jednog dana, Aeo, učiteljica glume,
rekla mi je da bih se trebao baviti stand-upom.
Nisam shvaćao što je to.
Bio je tu i Chonprakan Chanrueng.
I on je učitelj glume.
Oboje su rekli isto.
Sjedili smo zajedno i rekli su to.
Rekli su da dobro pripovijedam.
Pitao sam i druge, ali nisu mi mogli dati odgovor.
Znao sam samo da samostalni komičar priča viceve.
Nisam znao kako se to radi.
Zamolio sam prijatelja da kupi snimke stand-up nastupa u Engleskoj.
Gledao sam ih.
Nisam ih razumio jer su bile na engleskom.
Unajmio sam učiteljicu engleskog.
Zove se Kelly.
Poučavala je engleski u Lampangu.
Upoznali smo se i pogledali snimku.
Puno se smijala.
Pitao sam je što je komičar rekao.
Zna nešto tajlandskog.
Rekla je da je govori o obitelji.
O svojoj obitelji.
Postao sam još zbunjeniji.
Htio sam samo znati kako se to radi.
Kako započeti i završiti nastup.
Kako je spustio mikrofon i otišao.
To mi je bilo novo.
Postao sam znatiželjniji.
Pokušao sam.
Počeo sam pisati scenarij i nastupati na maloj pozornici.
Tad sam bio član komičarske grupe.
Zvala se Yutthakarn Kayab Nguek. Bilo je mnogo komičara.
Morao sam istraživati.
Nastavio sam to raditi.
Trajalo je oko dvije godine.
Radio sam to pomalo kriomice.
Jer sam duboko u sebi vjerovao da to mogu.
Ako želite biti manekenke,
ako imate mnogo neprijatelja, dobit ćete više poslova.
Ako si nemirna i usijane glave,
možeš biti manekenka. Evo zašto.
„Tko je to?”
„Tko si ti, dovraga?”
„Nisi vidio muškarca?”
Prije odlaska u backstage: „Gleda li još?”
Kako je nastalo ime „Deaw mikrofon”?
Kad sam odlučio izvesti prvi nastup
u Muang Thaiju, morao sam smisliti ime za nastup.
Ne mogu upotrijebiti „stand-up komedija”, ljudi neće razumjeti.
Tada nisu znali za to.
Ime bi trebalo biti jednostavno i na tajlandskom.
Pokušao sam smisliti naziv za plakate.
Razmišljao sam dok sam gledao televiziju.
Bio je teniski turnir.
Da, teniski.
Komentator bi rekao nešto poput
„ženski singl” ili „muški singl”.
Sviđa mi se „singl” ili „deaw” na tajlandskom.
Odlučio sam to iskoristiti
i na plakat staviti „Deaw mikrofon”.
Tako sam smislio ime.
Ispalo je pamtljivo.
Nisam znao da ću postići sve ovo.
Nikad to ne bih pomislio.
Bio sam samo mladić
koji je vjerovao svom instinktu
da on to može.
Ti si prvi
počeo s time u Tajlandu.
Dosad nije bilo mnogo onih
koji su se bavili stand-up komedijom.
-Manje… -Manje nego što bi trebalo biti.
Za razliku od doba komičarskih trupa, kad ih je bilo mnogo.
Stand-up komedija uopće nije takva.
Što misliš o tome?
Mislim da je to zbog ograničenja govora
u našoj zemlji.
To je jedan od čimbenika
koji sprečavaju njezin razvoj.
Kao što na mjestu bez sunca
ni stabla ne rastu.
Danas je to intenzivnije.
Imamo problem rasizma,
maltretiranja i devalvacije.
Teme nacije, vjere i kraljevske obitelji također su tabu.
I tema seksualnosti.
Na primjer, LGTV…
-LGTB. -I još mnogo toga.
To je mnogo.
Sve su to tabu teme.
Ljudi su danas jako osjetljivi.
Mislim da to ograničava komičare.
Novim je komičarima teže.
Želio bih da novi komičari budu uspješni.
U ovoj državi nije lako baviti se stand-up komedijom.
Ima ljudi koji bi te tužili.
Znaš?
Stresno je.
Na tvojim sam nastupima još primijetio
da si jedini na pozornici.
S jednim mikrofonom.
Pomislio sam:
„To je samotna karijera.”
-Istina. -Sam na pozornici.
Nitko ti ne može pomoći
ako se nešto dogodi. Je li tako?
Zastrašujuće je.
Radim to već 28 godina.
Svaki put se bojim.
Nikad nisam opušten prije izlaska na pozornicu.
Nikad.
Bio sam silno nervozan.
-Zašto? -Da ne zaboravim scenarij.
To bi bila katastrofa.
Koga da pitam?
Zapisivao bih ga na ruke.
Ali dok sam nastupao i pričao viceve,
nisam stizao…
Publika bi primijetila i čudila se.
To je nemoguće.
Nisam znao što bih.
Stavio bih ga na rub pozornice.
Papir sa sitnim slovima.
Pogledavao bih ga dok sam nastupao.
Nisam mogao pročitati. Slova su bila presitna.
Ne mogu doći do njega i čitati.
Na pozornici nemaš scenarij ili bilješke?
Ista je kao ova.
Je li ovako prozirna?
Za ovu karijeru
moraš se znati spasiti.
Zato je fascinantno.
Kao da se goloruk penješ na planinu.
Znaš na što mislim?
Zanimljivije je.
Ali kad posvuda imaš užad i opremu, izgleda…
To nije dobro.
Zaboraviš li kad scenarij?
Često.
I što učiniš?
Bio je jedan nastup…
Repao sam.
Volim pisati stihove za rap.
Tako nešto.
Kad pišeš stihove za rap,
svi se stihovi moraju rimovati.
Jedan stih nije se rimovao.
Nenaglašeni.
Dok sam repao na pozornici,
slučajno sam nekoga pogledao.
Zato sam izgubio koncentraciju.
Vidio sam jednu glumicu. Došla je na moj nastup s dečkom.
Repao sam na pozornici.
U djeliću sekunde upitao sam se:
„S kim je to ona?
Tko je to?
Nije onaj s vijesti.”
Tip je sjedio i okretao glavu…
Recimo da si ja. Valjda su se posvađali, pa je sjedio ovako.
Bilo je očito da se dure.
Pitao sam se zašto se dure.
Dok sam razmišljao o tome, zaboravio sam tekst.
Pomislih:
„Sranje.
Nadrljao sam.”
Bilo je ovako tiho.
I…
Znaš što sam učinio?
Mogu sama kući Jesam li ti rekla da ne mogu ?
Htio si me povesti Pa sam ti dopustila
Nisam ja to inicirala Ti si tražio moj broj
Nazvao si me i poslao poruku Nemoj reći da se ne sjećaš
Bilo mi je dobro samoj Vikendom sam bila kod kuće
Ti si me pozvao van
Svaki rođendan i godišnjicu Daješ mi darove
Što god poželim Učinit ćeš sve da mi to daš
Zaboravio sam.
Pa sam priznao.
Rekao sam publici istinu.
„Zaboravio sam.”
Smijali su se.
Mislili su da se šalim.
Da ću poslije reći nešto smiješno.
„Narode, oprostite.
Zaboravio sam.”
Hej.
Nestade.
Što god poželim…
Samo malo. Slobodno razgovarajte.
Čučnuo sam na rub pozornice i razmišljao.
Pokušao sam se sjetiti.
Smijali su se.
Mislili su da se šalim.
Nisam. Zablokirao sam.
Ljudi,
izdržat ću ovo.
Ovo je život stand-up komičara.
To…
Zaboravio sam.
Samo trenutak.
Radite što god želite.
Jeste li ikad nešto zaboravili?
Na primjer, nečije ime.
Na vrhu jezika vam je. Tako je bilo. Nisam se mogao sjetiti.
Nisam znao što bih.
Molio sam se i sve.
Spopala me nervoza.
Sve sam pokušao.
Bezuspješno.
Pa sam odustao.
Htio sam promijeniti temu.
Odlučio sam to učiniti.
Htio sam im priznati da nisam uspio.
Kad se predate
i ne osjećate se više pod pritiskom, sjetit ćete se.
Ne idite još kući. Samo malo.
Učinit ćeš sve da mi to daš
Bilo mi je dobro samoj Vikendom sam bila kod kuće
Ti si me pozvao van
Uvijek me tetošiš
Bilo mi je dobro samoj Vikendom sam bila kod kuće
Ti si uvijek mene zvao van
Uvijek me tetošiš
Nametljiv si
Kad dobijem menstruaciju Juriš da mi kupiš Ponstan
Da te pitam ovo…
Bi li još što radio,
a nemaš priliku za to?
Ima samo ono što ne želim raditi.
Ozbiljno.
Samo želim biti kod kuće i slikati.
Volim to.
-Slikanje? -Da. To je sve što želim.
Mislim da mi je slikanje posao s punim radnim vremenom.
Tako je.
Stand-up mi je hobi.
Radim to s vremena na vrijeme.
Ali slikam svaki dan.
ATELJE HAPPYLAND, BANGKOK
Ovo je tvoja radionica o kojoj si mi govorio.
Možeš to zvati bolnicom.
Zašto?
Ovo mi je kao soba za terapiju.
Kad god imam te osjećaje,
bilo pozitivne ili negativne, ovdje sve ispušem.
Zato mi je ovo kao soba za terapiju.
Kad si počeo izrađivati umjetnine?
Kad ti je to postalo strast?
Iskreno,
to je zapravo…
način preživljavanja mladića iz Surina.
Kad sam bio dijete, preselio sam se iz Chonburija u Surin.
Svi moji prijatelji bili su Kmeri.
Nisam mogao držati korak s njima
jer sam došao na polugodištu.
Nisam imao prijatelje jer nisam znao kambodžanski.
Slikao sam i crtao zato da se ne osjećam usamljeno.
-Je li ti to išlo? -Nije.
-Je li sve bilo ovako kaotično? -Da.
-Nije postalo bolje ni kad sam odrastao. -I dalje je isto.
S vremenom si to shvatio ozbiljno i upisao Umjetničku akademiju.
-Da. -Onda ti se zbilja sviđa.
Nakon mature
studirao sam na Umjetničkoj školi Archivasilp.
Izabrao sam ovaj put jer nisam volio druge predmete.
Nisam bio dobar u engleskom i matematici.
Recimo da sam natprosječno dobro slikao.
To je moje sklonište.
Nakon studija umjetnosti na tom faksu, upisao sam Akademiju.
Nisam bio najbolji student.
Nisam imao dobre ocjene.
Njihovi su radovi bili sjajni, ali tvoji nisu.
Da. Tako je.
Umjetnost je postala moja strast.
Opsjednut sam time. Dio je mog života.
Ne mogu prestati s time.
CHELSEA, NEW YORK, 2009.
Bio sam na tvom posljednjem nastupu Deaw 13.
Ovo je bilo na pozornici.
To je ova zbirka, zar ne?
Bili su na nastupu Deaw 13.
Kako si se toga sjetio?
Zašto izgledaju ekscentrično?
-Sve je pomiješano. -Tvoja maštarija.
Čudovišta, demoni i tako dalje.
Izrađivao sam ih neko vrijeme i pobudili su mi se osjećaji.
Poput nesigurnosti.
I…
požude.
Tu su i žudnja, pohlepa,
ogorčenost i osvetoljubivost.
Sve se pomiješalo.
Sad je…
3.10 ujutro.
Ne znam zašto sam se probudio.
Ne mogu spavati.
Malo sam crtao.
Koji je ovo vrag?
Izgleda kao najamni pljeskač.
Ne znam kako to nazvati. Mnogo mi je ideja u glavi.
Ovaj će postati ovaj lik.
LIJEVAK
Nacrtat ću robota koji će se zvati „Makeover”.
Pogledajte! Samo malo.
I ovo. Vidite?
Zašto sam se probudio u ovo doba ?
Čudovište, sniženje 80 posto.
Evo. Dao sam vam da virnete.
Jadno čudovište.
Kad sam izrađivao male,
pripremao sam nastup.
Umjesto pravljenja kulise,
poslužio sam se njima.
Napravio sam veću verziju.
Ovaj je postao onaj.
Tako je. Da, ovaj.
Ovaj.
-Da budu savršeni za kulisu. -Tako je.
Ali prije velikih morao sam napraviti male.
Htio sam vidjeti kakva će biti rasvjeta.
I raspored.
Prvo sam sve morao provjeriti
kako bih produkcijskom timu objasnio kako želim da izgleda.
Pitali su me kakvu kulisu želim.
Rekao sam da nisam siguran, ali da imam ideju.
I uspjeli su.
Ova veličina?
-Da. -Raspored bi bio ovakav.
Morali smo razmišljati i o materijalu.
Ne možemo rabiti broncu jer će biti teška.
-Teško ju je podići. -Da. I skupo.
Vlakna su bolja. Morali smo razmisliti o boji.
Stvar je u tehnici.
Ova je…
-Ta je bila na pozornici? -Da.
Ova je jedna od koliko?
Više od 200 figura, mislim.
-Više od 200? -Da.
Vidim i neke igračke.
Ideja mi je sinula od magnetića za hladnjak.
Ideja je bila
da im možeš promijeniti ukras.
Sjetio sam se toga kad mi je doktor rekao da prestanem jesti slatkiše.
Zato izgledaju kao slatkiši i bomboni.
Ovo izgleda poznato.
Sviđa mi se tvoja vizija.
Trebaš se baviti umjetnošću.
-Ovim se možeš zabaviti. -Da.
Kad ne radiš,
-šetaš li i diviš li se svojim radovima? -Da.
-Kao što se dijete divi zbirki Gundama? -Da.
Noću, kad moja ekipa ode, dođem u sobu za slikanje.
Hodam uokolo u donjem rublju.
Upalim svjetlo, šetam i gledam ih.
Volim to.
Usrećuje me, ne mogu to objasniti.
Mislim da se ljudi koji vole amajlije mogu poistovjetiti sa mnom.
Cijeli dan mogu gledati svoje amajlije,
kao i ja.
Isti je osjećaj.
Prema tome gajim strast i ljubav.
Gledat ću ih.
Okretati naopako, lijevo-desno.
Onda ću razmisliti o izradi nove verziji.
Uvijek smišljam nove ideje.
Nikad mi ne dosadi.
-Hajde. -Ova mi je jedna od najdražih.
To je…
-Mumija? -Da.
Mumija s kotačem.
Da.
Vidiš?
Kad sam završio ovu verziju,
pomislio sam: „Ima kotač, ali možda mogu dodati još što.”
Ne znam za druge.
Ali ja Notea Udoma
smatram umjetnikom.
Kad sam prvi put vidio Dom Doga, vidio sam vezu između tebe i umjetnosti.
Vidio sam ga u nastupu Deaw 7.
-Da. Deaw 7. Da. -Zar ne?
I još jedan u Chiang Maiju.
-U slastičarnici. -Da.
Kako si smislio Dom Doga?
Ideja mi je sinula kad sam se zaljubio u nekoga.
A ona je…
-Bila ti je nedostižna? -Tako je.
Nisi joj dorastao.
Osjećao sam se kao autsajder.
Kombinacija toga i osjećaja da se sramim svojih mana.
Uvijek se osjećam kao autsajder.
Htio sam napraviti autoportret.
Time je počelo. Stavio sam ga na pozornicu za Deaw 7.
Nakon nastupa sam ga uništio.
-Jer je to bila samo kulisa. -Dobro.
Onda sam napravio novi i stavio ga u slastičarnicu.
Morao sam izraditi čaše i zdjelice za slastičarnicu,
pa sam izradio i ovo.
Naučio sam i drugu vještinu.
-Peći keramiku. -Ovo je keramika?
Da, od keramike je.
Učio sam i pekao istovremeno.
Prvo sam izradio 30-ak.
Pola ih je puklo.
Bio sam zadovoljan s onih dobrih 15.
-Tijekom prijevoza… -Pukle su.
Da. Neke su imali pukotine. Ostalo mi je ovih nekoliko.
-Ove su sve što imam. -Stvarno?
-Ove su besprijekorne. -Aha.
Mislim da si u isto vrijeme radio i ove zbirke.
Čini se da su povezane.
Zar ne?
Ove sam izradio nakon što sam naučio peći keramiku.
Ne znam nakon koliko vremena.
Recimo, u nastupu sam zadirkivao neke vojnike.
Da.
Sjećaš se da me nazvao onaj vojnik?
Ovaj…
Srce mi se stisnulo.
Frustriralo me.
Nisam to znao izbaciti iz sebe.
Ne objavljujem svoje osjećaje na internetu.
Izražavam ih svojim umjetničkim djelima.
Oblikujem te figure. Čak sam kupio peć.
Otraga je. Ne moram ići u Lampang ili Chiang Mai.
Vježbao sam paljenje.
Da bude jasnije,
kao da sam pokušao nešto dozvati.
Poput znaka.
Izgleda kao da prosvjeduje.
Oko figure su omotani užad i žice.
To je osjećaj potlačenosti.
Ne želim objašnjavati. Tako sam se osjećao.
To je poput dnevnika ili bilješke o tom vremenu.
Rekao si da
mnogi danas vole objavljivati osjećaje na društvenim mrežama.
Kad to objave i dobiju povratnu informaciju,
smire se.
Ali ovo,
ove figure stvorio si sam u svojoj kući.
Pomaže li to zaista? Nitko ih ne vidi i ne zna za njih.
Sve sam izbacio iz sebe. Samo je to važno.
Dobro je što neće biti povratnih informacija.
Neke mogu biti negativne i ne želim se time baviti.
Izbacim osjećaje i idem dalje.
-Ovo je oslikano drvo. -Da, drvo.
Opsjednut si time.
Mnogo ih je.
Kad sam ovo naslikao?
2014.
-Ovo sam naslikao 2014. -Prije gotovo deset godina!
I ono.
Ovo je iz 2015.
Drugi je iz 2017.
Tad sam ih naslikao.
Vidio sam i ureze.
Zašto si to učinio?
Nisam slikao na platnu.
Na drvenoj ploči.
Umjesto crtanja kistom,
upotrijebio sam stolarski alat.
Izgleda kao bušilica.
Zove se glodalica.
Tim sam stolarskim alatom vukao crte.
Rabio sam i alat za rezbarenje drveta.
Kao da rezbariš drvo.
Podsjeća me na ono što smo radili na satu likovnog.
Kao graviranje.
Htio sam hrapavu površinu. Nisam htio da bude glatka.
Izgleda kao rukotvorina.
Je li prenijelo priču koju si htio ispričati?
Ima li hrapava površina neko značenje?
Što je bilo prvo, tehnika ili priča?
Prvo moj osjećaj, a zatim tehnika.
Kad se zbog nečega osjećam loše,
želim da površina bude ovakva.
Slikanje ili crtanje na platnu nije dovoljno ugodno.
Moram rezbariti i strugati.
Prašina je posvuda. Alat zvuči ovako…
Prvo uživam dok to radim.
Poslije
nastanu priče koje želim ispričati.
Moje su slike mješavina.
Najjednostavnije je reći
da su te slike poluapstraktne.
-Dobro, poluapstraktne. -Tako je.
Neke su razumljive, neke nisu.
Ali apstraktna su djela nedokučiva.
Ova su poluapstraktna.
Želim protumačiti svoj poluapstraktni stil
kao san.
Kad sanjaš, nikad se ne događa samo jedno.
Nikad ne bude: „Sinoć sam sanjao krokodila.”
Nego: „Krokodil me lovio.
Skočio sam i pao u rijeku.
Onda sam vidio duha i svog starog učitelja.
Dečko mi je rekao da je hrana spremna.”
To je poluapstraktno.
Moji radovi su takvi.
To sam osjećao prema nekome i nečemu u to vrijeme.
Zabavno ih je kombinirati.
Zabilježio sam taj trenutak.
Pokazuje koliko sam poteškoća imao.
Zapravo, ne želim objašnjavati.
Jer je zabavno pustiti ljude da ih sami protumače.
Moglo bi utjecati na njihovu maštu.
Ili će se povezati s mojom pričom.
Nekima se to sviđa, nekima ne.
Vidio sam još jednu zbirku
sličnu ovoj.
To je stolnoteniska zbirka.
Razvili su se iz četvrtastog oblika.
-Dobro. -Pretvorio sam ih u ovaj oblik.
Htio sam vidjeti mogu li to.
Ili može li to funkcionirati.
Zašto reket za stolni tenis?
Nemam pojma.
Ozbiljno, ne znam.
Jedan kritičar umjetnosti došao je vidjeti moje radove.
Ovako je to protumačio.
„Radiš sam.
Možda želiš razgovarati s nekim.
Ili sa sobom.”
Nikad nisam pomislio na to.
-Nisi znao? -Da.
Tako je to protumačio, da želim komunicirati s nekim.
Iskreno,
nemam prijatelja.
-Jako je samotno. -Samo slikaš.
Tako je. Da.
Isto je kao kad pišeš knjigu.
Moraš biti sam da se usredotočiš.
-Inače se neću moći fokusirati. -Da.
Želiš interakciju.
To je rekao i donekle se slažem.
-Mogu li pogledati poleđinu? -Da.
-Reket se objesi. -Dobro.
Mislio sam da ćeš oslikati i poleđinu.
I jesam.
Ondje je.
-Ovaj sam oslikao s obiju strana. -Da.
Imaš mnogo veličina.
-Ovaj sam davno napravio. -Ima vješalo.
-Da. -Ti si lud.
Prvo sam obojio ovu stranu.
Htio sam još slikati.
Zamislio sam još dizajna, no nije bilo mjesta.
Ovaj se oblik ne može napraviti u jednom danu. Treba vremena.
Bar deset dana.
Pa sam odlučio oslikati ovu stranu.
Evo je.
Oslikao sam ovu stranu.
Moram odlučiti koja mi se sviđa.
Pokazat ću stranu koja mi se u tom trenutku sviđa.
Kad mi dosadi, okrenut ću drugu stranu.
Da.
Što god zamislim, samo će luđaci to učiniti.
Uspio je.
Znao sam.
Ono što primjećujem kod ovih radova,
posebno kod ova tri,
jest da imaju stol.
Da.
Što si mislio? Zašto stol?
Netko spava ispod njega.
Jedan mi je izraz bio na pameti.
Dolazi od izraza „kuharov stol”.
Danas je jako popularan.
Onda sam se…
Iznenada sam se sjetio izraza
„stol za šale”.
Nisam znao kako sam to smislio. Došlo mi je.
Valjda zato što sam šaljivčina ili komičar.
Ovo je moj stol za šale.
Kad razgovaram s nekim o tebi,
svi kažemo isto.
Zanima nas o čemu razmišljaš.
Zašto su tvoji radovi ovakvi. Um ti je poput lunaparka.
-Tako nekako. -Nisam siguran.
Možda…
To je dobro pitanje.
Odgovor je da su u mom umu.
Svi su natrpani unutra.
Katkad ne mogu spavati, pa rano ustanem.
Prvo što pomislim kad se probudim
te su lude slike, ozbiljno.
„Naslikat ću ovo.
-Upotrijebit ću ovu i onu boju.” -Da.
Nekad se osjećam kao da
imam mentalni poremećaj.
Zato mislim da je ova soba kao bolnica.
Um mi je pun tih slika.
Zanima me jesu li i drugi umjetnici takvi.
Za slikanje mi ideja sine.
Ali za nastup se moram više potruditi.
Moram pomno birati priče i šale.
Ali ovo
izlazi samo.
Ne pretjerujem. Imam toliko ideja da ih ne mogu pratiti.
Ne mogu sve naslikati.
Da bar imam deset ruku.
Možda zato radiš više stvari.
-Da. -Želiš napraviti sve.
Nikad ne radim samo jedno. Istovremeno radim više stvari.
Mnogo toga odjednom.
Čini mi se
-da u meni ima mnogo ideja. -Želiš ih izbaciti.
-Da. -Zaboraviš li nekad?
Mnogi se ne sjećaju svojih snova i to ih frustrira.
Da. I meni se to događa.
Ovako ih se prisjetim.
Moram se probuditi i nacrtati san.
Pokušavam se prisjetiti onoga što sam sanjao.
Možda se ne sjetim ili u glavi pronađem druge zanimljive stvari.
SOVA
TETA U ŠTIKLAMA
ČUDAN RAD NORMALNE OSOBE?
Mogu li vidjeti tvoje crteže?
Vidio sam da stalno crtkaraš.
Crtam svaki dan.
Kakva je ovo hrpa?
Kako ti uspijeva?
Što ti je bilo na umu kad si ovo crtao?
-Koja je priča? -Iskreno…
Ovo je sve proizašlo iz mojih osjećaja, a ne misli.
Da bi smislio ideju,
moraš uložiti energiju u razmišljanje, za razliku od osjećaja.
Kad nešto osjetim, samo uzmem papir i poprskam malo boje.
Kao što djeca rade.
Smiješno je. Blesavo.
Poprskam boje i nešto napišem.
Pogledajte! Ovo je citat.
„Kratka bol bolja je od duge.”
-Što je? -Postoji i naljepnica.
Otišao sam liječniku ili tako nešto.
-Zbog GERB-a, mislim. -U redu.
To je kao mljekara.
Znaš?
Da te podsjeti na bolove u trbuhu.
Tako je. Zalijepio sam je.
Nekad to bude račun iz trgovine.
I to zalijepim.
A ovaj?
„Tvoja sreća ovisi o tvom stavu,
-a ne…” Ne mogu pročitati. -„A ne o stvarima koje imaš.”
Možeš li mi nešto reći o tome? Samo ti je došlo?
Služi da sam sebe poučim.
Na neke sam citate negdje nabasao.
-Pogledaš ih li kad ponovno? -Da.
Razvije li se to u umjetničko djelo?
-Da. -Stvarno?
Ovo sam
skicirao iz zabave.
Biće nalik zmiji i patki.
Nacrtao sam to 2017. Davno.
Tad mi se jako svidjelo.
Pa sam nacrtao uvećani.
Oblikovao sam malu da vidim kako će izgledati.
Iz toga se razvilo.
A počnu kao šašave skice. Poput ove.
-Cipela. -Tako je.
Pitao sam se kako bi bilo nositi takvu cipelu.
Kad osjetim da bi moglo biti zanimljivo, počet ću je oblikovati.
Da vidim odražava li moje osjećaje.
Ovo tu još ne odražava.
Zato izgleda nezgrapno.
Ljudska stopala nisu stala, pa sam ih zamijenio slonovima.
Ova se skulptura zove „Mara”.
-Čekaj! Glava se može izvaditi? -Volim mijenjati dijelove.
Da vidiš hoće li pristajati.
Ovog sam se sjetio kad sam jeo gorku dinju.
Sviđa mi se tekstura.
Još nije imala glavu, a meni je ponestalo ideja.
Prebacio sam se na ovu.
-Ovu. -Vidio sam njezinu skicu.
Kad sam izradio tijelo,
odlučio sam napraviti ovakvu glavu.
Jer sam vidio mopsa.
Shvatio si, zar ne?
Onda moram provjeriti pristaje li jedno s drugim.
Kad osjetim da je to to,
zamotam je i pošaljem u ljevaonicu
da je kopiraju.
LJEVAONICA SKULPTURA, NONTHABURI
Ovo je mjesto za izradu većih figura.
Tu počinje nastanak mojih kaotičnih i ludih serija.
Ovako se oblikuje.
Pogledajte ovo.
Ovo su banane. Jako ih je teško napraviti.
Ljudi ne znaju.
Misle da jednim kalupom stvaramo cijelu figuru.
Nije tako.
Moramo spojiti sve dijelove.
Ne znam zašto sam ih napravio toliko.
Ali ako ih nitko ne kupi, zamolit ću mamu za pomoć.
-S čime? -Da ih prodaje na ulici.
„Umjetnine! Dođite i pogledajte!”
To nisu kasice prasice.
Kužite?
Hodat će i vikati: „Želi li tko radove mog sina?
Želi li tko umjetnine?”
Pitao sam se razumijem li koliko je ovo teško.
Počeo sam shvaćati zašto cijeli dan provodiš s njima.
-S ovim radovima. -Da.
Mogu tu biti cijeli dan.
Možeš li nam reći što trenutačno izrađuješ?
Sagove.
Htio bih da moja kći vidi ovo. Voli plesti.
Možemo li doći učiti od tebe?
Naravno. Imamo nekoliko stručnjaka za sagove.
Zašto te zanima izrada sagova?
Htio sam promjenu.
Prije sam radio s drvetom, nečim grubim i tvrdim.
Htio sam znati kakav je osjećaj
kad prenesem skicu na nešto meko.
To je razlog.
Skicirao sam dizajn i pretvorio ga u sag.
U početku sam na YouTubeu tražio kako se to radi.
Nije nimalo lako.
Moraš znati rabiti pištolj za pređu.
Trebaš znati rastezati predivo.
Sve to moraš naučiti.
Htio sam to raditi, pa sam se javio učitelju za izradu sagova.
Zamolio sam da nas dođu poučavati.
-Zamolio si ih? -Da.
Organizirali smo radionicu za izradu sagova za moje osoblje.
Počeo sam izrađivati male sagove.
-Ovaj. Da. -Za vježbu.
Prvo sam vježbao s jednostavnim dizajnom.
Kad sam se uvježbao,
pokušao sam napraviti veći, jednostavnog dizajna.
Lijepo je ispalo.
Morao sam naučiti strizati posebnim škarama.
-To je kao šišanje. -Shvaćam.
-Oblikovanje frizure. -Da.
Onda sam počeo izrađivati složene dizajne.
Pravio sam ih dok nisam postao siguran u svoje vještine.
Ovaj sag je posljednji koji sam izradio,
kad sam ovladao time.
Kakva mekoća treba biti.
Nije previše mekano.
Konzistencija i gustoća.
Sretan sam što sam danas mogao vidjeti tvoje radove.
Šteta što ih malo ljudi vidi.
Ozbiljno. Samo dok sjediš i gledaš onaj sag, to je…
To je ludo.
Stiskao bih ga cijeli dan.
Tako je ugodno.
Sam si rekao. Svatko u sebi nosi ludost.
Svi smo oštećeni…
Ovako ili onako.
Svi su ljudi malo umno bolesni.
Samo glumimo da smo normalni. Bar ja tako smatram.
Po svemu o čemu smo dosad razgovarali,
sad znam da voliš raditi umjetnička djela.
Jesi li razmišljao o tome koje će ti djelo biti zadnje?
Jesam.
Nacrtao sam ga.
Kad umrem, želim da me kremiraju.
Ne želim da me pokopaju.
Nakon kremiranja uzet će moje kosti.
I morat će ih samljeti u prah.
Zatim sve staviti u pješčani sat.
Ovakav pješčani sat.
To je to za Udoma Taephanicha.
U mojoj sobi je ogromno ogledalo.
Iste je veličine kao onaj zid.
Nadomještam ogledalo koje mi je napuklo kao klincu.
Bilo je puno pukotina.
Nakon tuširanja
stanem gol ispred njega.
Gledam se i proučavam.
Imam velik nos, velik trbuh,
ravnu stražnjicu i mršave noge s tamnim mrljama.
Svaki put kad se pogledam u ogledalo,
pomislim: „Isuse, što sam si učinio?
Kako se to dogodilo?”
-To se ne bi smjelo dogoditi. -Da.
Što sam si učinio?
Jutros, kad smo jeli juhu s rezancima,
prodavač srećki rekao je: „Jeste li vi Note Udom? Baš ste zgodni.”
Ajme.
Htio sam mu dati sav svoj novac.
Je li ovo tvoja kuća?
Nije.
Moja je kuća bila pokraj ove.
Adaptirana je u zgradu.
Imala je istu strukturu kao ova.
Sve je bilo drveno.
Tada nije imala strop.
Kad bi digao pogled, vidio bi krov?
Da.
Koliko si dugo živio ovdje?
Da razmislim. Tata mi je umro
kad sam imao pet-šest godina.
Nakon toga mama me dovela ovamo.
Ovdje sam pohađao
osnovnu školu.
Aha. Gdje ste spavali?
Koliko se sjećam, ovdje negdje.
Odavde donde. Spavali smo ispod mreže protiv komaraca.
-Istom? -Da. Imali smo jedan ventilator.
Nije se mogao okretati.
Mreža ga je blokirala.
Tako da…
Ne znam kako je mama mogla spavati. Čulo se…
Cijelu noć.
Taj je ventilator na omotu mog albuma.
-Stvarno? -Da.
Stavio sam ga na omot jer mi je važan.
Stalno se čuo…
Što biste radili ujutro?
Prije odlaska na tržnicu mama bi mi rekla da zapalim vatru.
-U peći na ugljen? -Tako je.
Prvo moraš zapaliti baklju.
Mama je tada prodavala rižine rezance u ribljem curryju.
Onda bi se otuširao i otišao u školu?
Da. Morao sam pješačiti jer nismo imali auto.
-Je li škola bila daleko? -Jako daleko.
-Da. -Mnogo kilometara.
Da. Morao sam pješačiti do tamo.
-Nisi imao bicikl? -Ne.
Svi su ga moji prijatelji imali.
Nakon škole dopješačio bih kući.
A onda…
Nikad nisam pisao zadaću.
-Nikad. -Nisi pisao zadaću?
Da. Znaš li zašto?
Morao sam prati posuđe i lonce iz mamina dućana.
Mama bi oprala neke, ali morao sam pomagati.
Nitko mi nije pomagao sa zadaćom.
Nitko.
Mama je bila zauzeta.
Ne bi stigla ni zaspati.
Bilo nam je jako teško.
Morala je prodavati hranu od jutra do večeri.
Nakon toga
mama bi vani postavila štednjak.
Prešla je s prodaje rižinih rezanaca, som tama i prženih banana na pad thai.
-Radila je dvije smjene. Da. -I noću je prodavala hranu.
Tada smo se zbilja mučili.
Budila sam se u pet ujutro i išla na tržnicu.
Kupovala sam sastojke za hranu koju sam prodavala.
Onda sam otvorila dućan.
Sve sam uredila i spremala.
Postavljala sam stolove i stolce.
Morala sam guliti papaje i praviti smjesu za pržene banane.
Bila sam u 20-ima, bez novca. Jedino sam to znala raditi.
Bila sam u besparici.
Novac od prodaje hrane bio je za stanarinu i račune za struju.
I račune za vodu.
Samo sam htjela zarađivati.
Ali nisam priželjkivala da budem bogata.
Ne znam kako sam ga odgajala.
Što je vaša mama učinila da vam je prekipjelo?
To mi se urezalo u srce.
Na tržnici je bio štand na kojem su prodavali plakate.
Na slici su bili psi koji kartaju poker.
Za stolom je bilo mnogo pasa.
Pušili su i kartali poker.
Plakat mi je bio smiješan i svidio mi se.
Zamolio sam mamu da mi ga kupi.
I kupila je taj plakat sa psima koji kartaju poker.
Došli smo kući.
Uletio sam u kuću da ga objesim.
Htio sam ga staviti ispod stuba.
Tražio sam ljepilo ili kukicu da ga objesim.
Dok sam ga vješao, mama ga je uzela i poderala.
Molim?
Šokirao sam se.
Nisam znao što bih. Zanijemio sam.
A ona je samo ljutito otišla.
Osjećao sam se kao da me mama ošamarila.
-Nisam znao zašto je to učinila. -Ne?
Tada nisam znao.
Kad sam odrastao, shvatio sam zašto je to učinila.
Bila je iscrpljena.
Mislila je da ću joj pomoći da unese stvari u kuću.
Papaje, kokosove pahuljice, sve te teške stvari.
Umjesto toga, ušao sam da objesim plakat.
Sve je morala nositi.
Uopće nisam pomogao.
Zato se toliko naljutila.
Nisam razumio.
To mi je bilo traumatično.
Pitao sam se zašto je tako zlobna.
A i njezino ponašanje…
Nikad me nije zagrlila. Nije mi pomagala oko zadaće.
Nikad me nije vodila u školu kao druge obitelji.
Priča za laku noć? To su gluposti. To postoji samo u filmovima.
Bio sam očajan.
Boravak s njom bio mi je patnja.
Odlučio sam pobjeći.
Tražio sam način da pobjegnem.
Mislio sam da bi mi bolje bilo s rođacima.
Već sam bio kod njih.
Dali su mi novac za kinesku Novu godinu.
Bio sam jedanput.
Dobio sam nekoliko stotina bahta.
Sjećam se da mi je to bio izvor hrane.
-Činilo se da imaju novca. -Da. Otišao sam onamo.
Gdje su živjeli?
U četvrti Banbung u Chonburiju.
U to vrijeme cesta ovdje nije bila asfaltirana. Bila je samo crvena zemlja.
Kad bi prošao auto, crvena bi prašina ušla u kuću.
Izgledalo je ovako.
Ukrao sam mamin novac.
Ukrao si novac?
Da. U njezinom je dućanu bila košara s novcem.
Bilo je kovanica i novčanica.
I neke tričarije. Uzeo sam samo novac.
Krao sam ga mnogo dana.
Tog sam dana čekao priliku za bijeg.
Stvari sam spremio u Kodakovu torbu.
Netko mi ju je darovao, ali ne znam tko.
Sakrio sam je.
Mama se vratila.
Kao i obično, otišla je do štednjaka.
Počela je pripremati sastojke. Rekla je:
„Oode, kupi mi bočicu umaka od soje.”
Tada sam znao.
Dobio sam priliku. Pogledao sam je.
Bila je zauzeta. Uzeo sam torbu.
Tada je vozio bus broj 99.
Bio je to crveni bus bez klimatizacije.
Stao bi blizu moje kuće.
Samo sam zbrisao.
Nisam ga vidjela, ali netko je vidio kako ulazi u bus.
Jeste li tu noć mogli spavati?
Ne. Kako bih mogla spavati?
Razmišljala sam što ću učiniti.
Niste otišli po njega?
Nisam imala novca za autobusnu kartu.
Sišao sam na kolodvoru Mochit.
Nisam znao kako doći do Chonburija.
Nisam imao pojma.
U autobusu je bio redovnik.
Pitao sam ga kako da odem u Banbung u Chonburiju.
Odveo me u…
Ondje je bilo djelatnika.
Zamolio ih je da me odvedu do autobusa za Banbung u Chomburiju.
Kad sam došao u kuću rođaka,
lagao sam im.
Izmišljao sam priče. Rekao sam im da me mama tukla.
Da me zlostavljala, tjerala da radim dan i noć.
Da kocka.
Htio sam da ispadne zla kako bi me sažalijevali.
Bio sam takav šupak.
Dok si bio ondje,
kad si počeo razmišljati ili kad si se zabrinuo za mamu?
Nisam razmišljao o njoj.
Jako sam se ljutio na nju.
Zamjerao sam joj. Bio sam povrijeđen.
Nisam mislio na nju.
Pobjegao sam s 15 godina
i vratio se s 20.
Pomislio sam:
„Trebao bih vidjeti kako je.”
Pobjegao je. Morala sam preživljavati.
Morala sam zarađivati.
Nisam mogla ostaviti sve.
Morala sam plaćati stanarinu i režije.
On je bio samo student.
Morala sam preživjeti jer sam bila siromašna.
Nikog nisam imala.
Ušao sam u kuću.
Ondje vrijeme kao da je stalo.
Ista mreža protiv komaraca i ventilator.
Ništa se nije promijenilo.
Nije me bilo godinama.
Čak je i zahod bio isti.
Bio sam šokiran.
Najvažnije, kad sam se vratio,
mama je morala ići na neki vjerski obred.
Odjenula se.
Zatim je stavila
naušnice, kao što žene obično rade.
Naušnice su joj bile od lažnog zlata.
Bile su stare i oštećene, ali samo ih je htjela nositi.
I ogrlica je bila od lažnog zlata.
Pogledao sam je i vidio da joj je ispao srednji zub.
Pomislio sam: „Mami je ispao zub. Imala ga je prije mog bijega.”
Nije imala novca za zubara.
Pomislio sam:
„O, Bože.
Moja mama…
Moja mama…” Ne znam to objasniti.
Zašto joj je život bio tako težak?
Svašta sam osjećao.
U to vrijeme.
Ne znam koliko sam bio ondje.
Pomislio sam: „Jebote.
Samo malo.
Ostavio sam…
Ostavio sam je samu.
Ostavio sam je radi udobnog života.
Ja sam
je ostavio
da pati sama.”
Pomislio sam:
„Kakav si ti to čovjek?”
Počeo sam se preispitivati.
„Hej…
Sram te bilo.
Besramniče.
Mislio si da će ti rodbina ponuditi bolju budućnost.
Vidiš kako je ispalo?
Iz zla u gore. Nije bilo bolje.
Tko ti može ponuditi bolju budućnost?”
Onda sam pomislio:
„Ti si jedini koji to može ostvariti.
Nitko drugi.
Tvoj mlađi brat još je mali.
Tvog brata nigdje nema.
Samo ti možeš
stvoriti svoju budućnost.”
Stalno sam razmišljao o tome.
Zato što si odrastao bez oca?
Bio sam uzrujan zbog onoga što sam čuo.
-Da. -Dijete iz razorena doma.
Često bih to čuo.
Ljudi su govorili da će djeca iz razorena doma ili djeca bez roditelja
postati problematična.
Bio si sve što su govorili.
Pa sam mislio da moram biti problematičan.
Postupao sam po onom što sam čuo.
Shvatio sam kad sam odrastao.
Pomislio sam:
„Samo malo. To je prošlost. Tata ti je davno umro.”
Tata mi je umro, pa što? Pustite ga.
Neka počiva u miru. Već je umro.
To nije imalo veze sa mnom.
Nije se odnosilo na to kako mi život postaje bolji ili gori.
Ne može mi to biti izgovor za problematičnost.
On nije imao veze s time.
Mnogi to često rade.
Razoren dom im je izlika da budu loši.
Čekaj. To nema nikakve veze s tobom.
To je tvoj život.
Moraš preuzeti odgovornost.
Vodi računa o svom životu.
Ne služi se tom izlikom da prikriješ koliko si grozan.
Svi koji misle:
„Ne mogu. Slomljen sam.
Roditelji su mi umrli. Imao sam razoren dom.”
Ovo i ono.
Morate se probuditi.
Počeo si osjećati da se želiš brinuti za mamu.
Što si učinio? Rekao si joj?
Nisam joj rekao.
Sad sam
imao novu životnu svrhu.
Prije sam živio dan po dan.
Učio sam i družio se s prijateljima.
Nisam imao svrhu, ali sad se to promijenilo.
Imao sam cilj koji sam htio postići.
Morao sam prestati s neposluhom.
Inače neću uspjeti.
Nakon što sam pronašao životnu svrhu,
pokušao sam ne skrenuti s pravog puta.
Činio bih sve da zaradim.
Više sam se trudio.
Našao sam posao.
Upao sam u industriju zabave.
Bio sam statist i birao glumce.
Pokušao sam se dovesti
u bolji položaj.
U to sam vrijeme dobivao mnogo poslova.
Mislio sam:
„Možda bi mama sad mogla prestati raditi.”
Kupio sam kuću od 96 kvadrata u stambenom naselju Sinthon.
Vlastitom ušteđevinom.
Plaćao sam u ratama.
Stajala je 1 700 000 bahta.
Rekao sam mami:
„Ne moraš više raditi. Dođi živjeti sa mnom.
Brinut ću se o tebi.”
-To sam joj rekao. -Što je rekla?
Plakala sam.
Pripremala sam som tam kupcu.
Došao je i rekao:
„Mama, doseli se k meni u Bangkok. Brinut ću se o tebi.
Za sve ću ti se pobrinuti.”
Još sam imala snage, a i posao mi je dobro išao.
Rekao je to dok je kupac bio ondje.
Plakala sam s tučkom u ruci i otišla.
Razgovarali smo kad je kupac otišao.
Htio je da živim s njim u Bangkoku i da se brine o meni.
Bila sam sretna. Bila sam neizmjerno sretna.
Onda smo živjeli skupa u toj kući.
Sve se bolje ponašala.
Više je komunicirala sa mnom.
Kao da smo opet majka i sin.
Zurim u stropni ventilator
-Što još? -Lude ideje.
Od ludih ideja boli me glava
Ventilator se okreće lijevo-desno
Izgleda simpatično.
Izgleda simpatično
Kakav položaj ima tvoja majka u tvojim nastupima?
„Majka”.
-Udomova majka. -Ona je šefica.
Da, ona je šefica.
Obilazi svaki odjel.
Posvuda je.
Bila je poput centra.
Ona je duhovno sidro. Ona je i kuharica.
Postavila bi kuhinju ondje gdje bih održavao nastup.
Čak i ako bi rekli da se u zgradi ne smije kuhati.
-Što bi učinila? -Stavila bi štednjak na parkiralište.
-To je dopušteno. -Ondje je kuhala.
Onda bi unijela hranu.
Bila je…
lukava.
Pokušala bi pronaći način da zaobiđe pravila.
-Tražila je rupu. -Da.
Mislim da je htjela
pripremati tople obroke.
Domaća jela.
Ne hladne obroke.
Da. Htjela je da imam dobar apetit.
Također zna kakvu hranu i okuse volim.
Bila je glavna kuharica.
Osim kuhanja,
otvorila je i vlastitu „kockarnicu”.
Ozbiljno. Ja sam bio na pozornici,
a ona bi raširila krpu na stol.
Moje bi osoblje sjedilo oko nje i kartali bi.
Je li ikad gledala tvoje nastupe?
Je li te gledala?
Ne cijeli nastup.
Samo je…
Samo je virila.
Jednom,
na Deawu…
-Na Majčin dan. Deaw 9? -Da.
Saznao sam da je došla na moj nastup, pa sam htio
pohvaliti mamu.
Mislio sam da gleda. Govorio sam o prošlosti.
O tome čime sam je povrijedio.
-Dirljiv govor. -Jako dirljiv.
Plakao sam dok sam govorio o tome.
Bio sam vrlo emotivan.
Unijeli smo torbe u kuću.
Ne sjećam se koliko je bilo kasno.
Kuća još nije bila namještena.
Odlučili smo spavati u jednoj sobi.
Imala je jarko neonsko svjetlo.
Na pod smo stavili stare madrace.
Dijelili smo sobu.
Stisnuli smo se na madrac bez mreže protiv komaraca.
Ondje je bio stari ventilator.
Gledao sam ga.
Moj se stav prema tome promijenio u odnosu na djetinjstvo.
Sad se mogao slobodno okretati. Razumijete li?
Te sam noći bio jako sretan.
Dijelili smo sobu. Polegao sam nogu na maminu.
Te smo večeri razgovarali i jeli skupa.
Bio je to najukusniji obrok koji sam ikad pojeo.
Mislim da
obiteljski obroci mnogo znače.
Ako imate obitelj,
dobro se brinite o njoj.
Nitko vas neće voljeti kao vaša majka.
Poslije sam saznao da joj je, kad sam plakao na pozornici,
netko od osoblja otrčao reći.
„Gospođo, dođite gledati. Govori o vama.”
Mama je kartala i pitala je: „Pa?”
„I plače.”
„Plače? Dobro.
Neka plače.
Pustite ga da plače. Pustite ga.”
Neka plače.
Nastavila sam kartati.
„Neka plače.”
-Jesi li dijelila kad si to rekla? -Da?
„Samo želim kartati.”
Nakon toga živite zajedno. Kao sijamski blizanci.
Što ćeš mi darovati za Majčin dan?
Reci mi.
Lijep spomen za sljedeći život.
Ne. Daj mi nešto.
-Reci to pred kamerom. -Dat ću ti neograničenu ljubav.
Što znači ovaj zagrljaj?
To je majčinska toplina.
Reci mi, daj.
Dat ću 10 000 bahta.
Zašto ste ga pustili?
-Već imam 10 000 bahta. -Aha.
Moj stav prema njoj je nov.
Ona mi je životna partnerica.
Životni partner za mene je…
Uvijek ćemo biti rame uz rame.
Dok nas smrt ne rastavi.
Ako netko bude snimao film o tvom životu,
koji dio tvog života mora biti u tom filmu?
To bi bila najvažnija scena.
Ovaj dio mora biti u filmu. Bilo je to…
u vrijeme nastupa
Deaw 6.
Dobro.
Tada sam upoznao Plu. Vlasnica je restorana Chin Bo Dang.
-Vlasnica je grupacije Iberry. -Da.
Upoznao sam je.
Zbog svoje vještine u poslovanju i upravljanju,
pitala je za moju tvrtku.
„Note, imaš li knjigovođu?
Kako ti ide?”
Bojala se da ću zaboraviti platiti porez.
Rekao sam joj da već imam knjigovotkinju.
„Razgovarat ću s njom, ako zaboraviš.”
Pomogla mi je u reviziji računa.
Knjigovotkinja mi je došla uplakana.
„Note!” To je bilo sutradan ujutro.
„Želim dati ostavku.” Ona je s juga.
„Želim dati ostavku.”
„Zašto?”
„Pla se raspitivala o tvom računu. Rekla je da ga želi provjeriti.”
„Pa?”
„Kažem ti da južnjaci ne rade ovako.”
To joj je bio izgovor.
Južnjaci to ne vole?
„Ovo je ponižavajuće za južnjake.
Dajem otkaz.” Što?
Suosjećao sam s njom jer je godinama radila za mene.
Ispričao sam se i objasnio joj da Pla želi pomoći.
„Note, dosta mi je. Ne mogu raditi s nekim tko mi ne vjeruje.
Misliš da sam ti ukrala novac?
Da sam htjela, učinila bih to.
Ne bih nastavila raditi s tobom.
Volim te, ali nju ne podnosim.”
Zagrlio sam je. Plakala mi je na ramenu.
Rekao sam: „Žao mi je. Samo je htjela pomoći.”
„Dajem otkaz.
Danas dajem otkaz.”
I otišla je.
Samo tako.
Nisam znala kako reći Pli.
Pekla bi je savjest.
Zadržao sam to za sebe.
Ubrzo nakon toga
otišao sam kupiti stari ormarić na tržnici Jatuchak.
Volim stare drvene ormariće.
Otišao sam u Rojevu trgovinu prije nego što ju je preselio.
Ormarić za lijekove vrijedan 65 000 bahta.
Dostavili su mi ga kući.
Nisam imao gotovine.
Rekao sam dostavljaču da pričeka.
Zamolio sam Toda da ode na bankomat.
Dao sam mu karticu za bankomat.
Napisao sam pin na papirić i dao mu ga.
„Tode, podigni 65 000 bahta.” „U redu.”
Kuća mi je deset minuta od bankomata.
Vozio je motocikl.
Nakon nekog vremena vratio se.
„Note.
Pisalo je da imaš samo 1000 bahta.”
Rekoh: „Nije smiješno.
Glumio sam u filmovima. Imam mnogo novca. Nije moguće.
Jesi li to obavio kako spada?
Ne možeš podići 65 000 bahta odjednom.
Ne ide to tako.
Moraš uzeti po 10 000 ili 15 000.
Idiote!”
Vratio se.
Došao je i rekao: „Piše isto.”
„Znaš što, Tode… Aueng!”
Aueng je bila grafička dizajnerica.
„Aueng, idi s njim.
Pokaži mu kako se to radi.”
Otišla je s njim.
Deset minuta poslije vratili su se.
Rekla je: „Note.
Tod je pogriješio.
Nije 1000 bahta.
Ostao ti je samo jedan baht.”
1,00 baht.
Da.
Imao sam jedan baht.
Rekao sam: „Nemoguće. Nema teorije da imam jedan baht. Šališ se.”
Sa mnom je radio Oat
sa Sveučilišta Chulalongkorn. Rekao je: „Note.
Pođi sa mnom da se uvjeriš.
Ponesi ugovor za račun. Idemo u banku.
Saznat ćeš istinu.”
Otišli smo u banku.
Nas troje na motociklu.
Vratili smo se nakon 15 minuta.
Oat je rekao:
„Note.
Zbilja ti je ostao jedan baht.”
Pomislim: „Jebote! Ostao je jedan baht.”
Nisam imao novca da platim taj ormarić.
Posudio sam novac od mame.
Imaš samo jedan račun?
Da. Bio sam zbunjen. Kako mi je mogao ostati jedan baht?
Nazvao sam Plu i pitao:
„Pla, kako to da mi je ostao samo jedan baht?”
Dojurila je provjeriti moj račun. Rekla je da je netko uzeo moj novac.
Istražili smo.
Prijavili smo policiji i nazvali banku.
Na kraju,
službenik me pitao
koliko kartica za bankomat imam.
Rekao sam da imam samo jednu.
Netko je zatražio
dodatnu karticu.
Aha.
Ta je osoba svaki dan dizala vaš novac.
Svaki dan.
Njime je plaćala sve i svašta.
A onda…
Pokazali su mi izvještaj o podizanju i snimku s videonadzora.
Bila je to knjigovotkinja.
Ona je imala drugu karticu i krala je moj novac.
Zato je htjela dati otkaz.
Nestala je. Isparila.
Kraj mjeseca bio je katastrofalan.
Hrpu toga nije mi platila.
Morao sam platiti ratu za auto i kuću.
Mnogo sam toga morao namiriti.
Bio sam očajan.
Bio sam…
Bio sam slavan.
-Ali nisam imao prihode. -Da.
Bio sam slavan, ali nisam imao novca.
U tom trenutku
život mi je postao malo jasniji.
Osjećao sam se prazno kad bih posjetio prijatelje.
Znaš?
„Pogledajte!
Došao je naš bogati prijatelj.”
Bogat? Nisam imao novca.
„Mogu li dobiti autogram, bogatašu?”
Kao da mi je srce bilo probodeno.
Shvatio sam da je slava koju imam besmislena.
Nisu znali što se zbilo, pa sam se osjećao kao folirant.
Bio sam folirant.
Takav sam bio.
Sve sam prodao da zaradim novac.
Prodao sam mamin auto i tako dalje.
Htio sam prodati jednu kuću, no bila je pod hipotekom.
Nisam se ni sjećao kad sam je digao.
Nisam se tog sjećao.
Knjigovotkinja je znala moju manu. Kad sam slikao, ruke su mi bile prljave.
Potpisivao sam bez čitanja.
Htio sam se riješiti toga.
Uzela mi je sav novac.
Bio sam slavni glumac i komičar.
Svi su htjeli čuti moje šale.
Ali bio sam povrijeđen.
Inače,
kad odem u knjižaru, kupim svaku knjigu koju želim.
Taj sam put stajao i pročitao je.
Čitao sam je cijeli dan jer nisam imao novca.
Svidjeli su mi se časopisi o uređivanju.
Listao sam stranicu po stranicu. Našao sam članak koji mi se jako svidio.
Mobiteli još nisu imali kameru.
Morao sam je zapamtiti.
Htio sam poderati tu stranicu.
Katkad sam izlazio s prijateljima iz branše.
Otišli bismo na jelo.
Priznajem da sam se pretvarao da moram na zahod
kad bi stigao račun.
Nisam imao novca.
Račun je bio 1000 ili 2000 bahta po osobi.
Odlazak u zahod bio je jedini izlaz.
Kužite?
Bilo me sram.
Pla i ja bili smo par. Bila je iz bogate obitelji.
A izlazila je s tipom od jednog bahta.
I… Ajme!
Bio sam tako ogorčen.
Uglavnom, Pla mi je pomogla da sve sredim.
Uzeo sam zajam od njezine prijateljice.
Iz škole. Zvala se Lin.
Pla me upoznala s prijateljicom. Nije mi bila jamac.
Uzeo sam zajam od Lin,
a kao zalog sam dao svoju kuću u Chiang Maiju.
Novac koji sam dobio od nje bio je za nastup Deaw 7.
Da.
To ti je bio nastup za život.
Razdoblje između Deawa 6 i Deawa 7 bilo je mučno.
Imao sam jedan baht.
Ta su me vremena mnogočemu naučila.
Naučio sam štedjeti.
Ulagati.
Morao sam učiti o tome.
Da.
Čini mi se da dio publike još smatra
da ima još pitanja koja ti nisam postavio.
Ako imate pitanje za Udoma,
podignite…
Za početak, ona.
Komičar ste.
Kakve emisije ili filmove obično gledate
da se zabavite?
Preporučujem ovu emisiju.
Ne morate biti komičar da biste je gledali.
Zove se Tajna duhova.
Na tajlandskom je Kai Winyarn…
Lok Winyarn… nešto.
Uglavnom, Tajna duhova. Preporučujem je.
Kad se vratite kući,
pogledajte epizodu 66.
Sad ima oko 150 epizoda.
Ali preporučujem epizodu 66 koja se zove…
Zove se Grešnost.
Zapišite, epizoda 66, Grešnost.
Vlasnik emisije je učitelj Ole.
Mislim da je on najbolji medij Tajlanda.
On mi je najbolji.
Može vidjeti što vam se dogodilo.
Vidi duha oko vas.
Može pregovarati s njim u vaše ime.
Toliko je dobar.
Pristojno to radi.
Ne traži da izvodite one mađioničarske gluposti.
Ne prakticira crnu magiju.
U epizodi 66 govori se o Salakjit Duangjan, pjevačici.
Sestri Pumpuang Duanjan.
Nadimak joj je Ong.
Dogodilo joj se to
da se osjećala kao da umire za nečim.
Dok je hodala,
srce joj se slomilo i htjela je umrijeti.
Tako se osjećala.
I često je bila bolesna.
Bolnica joj je bila drugi dom i samo je htjela umrijeti.
Došla je vidjeti učitelja Olea.
U emisiji su još dvojica voditelja,
Toffy i Somcheng.
Posjećuju hramove kako bi ih obnovili.
Ako ih želite vidjeti, idite u hramove.
Ong je otišla učitelju Oleu.
Rekla mu je što joj se dogodilo.
Kad god učitelj Ole nešto vidi, kaže:
„Ja sam…
vidio tvoju prošlost.
Nešto si mu učinila.
Nešto si mu obećala.”
Kad je to rekao,
osjetila je nešto čudno.
Ong je bila jednostavna, draga dama poput vas.
Osjećala se čudno.
Pitao je: „Osjećaš li nešto iza sebe?”
„Da. Osjećam težinu na ramenima.
Pogotovo na vratu.”
Odjednom je postala opsjednuta.
Glas joj se promijenio u muški. Zaposjeo ju je.
Plesala je s mačevima.
„Zašto si me ubila?
Nisam bio kriv. Zašto si me ubila?”
Bio sam zaintrigiran. Nisam mogao prestati gledati.
„Zašto si me ubila? Nisam bio kriv.”
Glas joj se promijenio u muški.
„Zašto si me ubila?“
Učitelj Ole rekao je da je vidio što se zbilo.
Incident se dogodio u obližnjem hramu koji je nekoć bio mjesto pogubljenja.
Proguglali su taj hram u Sukhothaiju.
Pronašli su hram Phlai Chumpon.
Pa su odlučili otići onamo.
Da bi to riješili, moraju biti na mjestu zločina.
Svi su otišli onamo.
Kad su stigli, stanje joj se pogoršalo.
„Zašto si me ubila? Nisam ja kriv. Zašto si me ubila?”
Učitelj Ole pregovarao je s tim duhom.
„Smiri se.”
„Ne!”
„Možeš li joj oprostiti?”
„Nema šanse!
Želim njezin život. Želim njezinu krv.
Ako mi daš njezinu krv, oprostit ću joj. Učini to! Odmah!”
Navukao sam se.
Ostavio sam sve što sam radio.
Nastavio sam gledati.
„Nemaš pojma koliko je boljelo.
Čekao sam više od 100 godina.
Prisilila si me da si prerežem grkljan.
Znaš li koliko me boljelo?”
Bilo je jako dramatično.
„Znaš,
ljudi ne umru od jednog reza po vratu.
Morao sam to ponavljati.”
Pa…
Stvar je u tome…
U prošlom životu Ong je naredila nekomu da ubije čovjeka.
Onoga koji ju je opsjeo.
Nije bio kriv, ali ona ga je ubila.
Učitelj Ole rekao je: „Vidio sam to.
Bilo je još ljudi.
Majka i dijete.”
Uzela ih je kao taoce kako bi ga natjerala da si prereže grkljan.
„Znaš da je to jako boljelo.
Prisilila si me na to. Tlo je bilo prekriveno mojom krvlju.
Želim tvoj život…”
Ole ga je pokušao razuvjeriti. On je odvjetnik za duhove.
„Želim njezinu krv! Daj mi je!”
Ole je pitao: „Može li darovati krv?”
„Ne!”
Prerezao si je grkljan, a ti daješ krv?
„Ne može! Ne!”
„A da daruje krv u 100 bolnica?
Učinit će to u roku od tri mjeseca.”
„Ne! Ne može!
Želim je ubiti. Želim njezin život.”
„A zaređenje?
Za 100 ljudi.
Zaredit će se za tebe na tajlandsku Novu godinu.”
Kad je to čuo, smirio se.
„Želiš li to?”
Duh kao da mu nije vjerovao.
Učitelj Ole zamolio je gledatelje da se zarede za njega.
Sto ljudi na tajlandsku Novu godinu.
„Ako se slažeš.
Ako ti je to u redu, reci da joj opraštaš.”
Ovaj je dio bio tako emotivan.
Ole u kadru.
Pa Toffy i Somcheng.
Svi nervozno čekaju njegov odgovor.
„Opraštam ti!
Opraštam ti!”
Začula se glazba. Ljudi u hramu su pljeskali.
Oprostio joj je.
Napokon. Plakao sam.
Došao je redovnik.
Rekao je Ong da ulije vodu predanosti.
To zapravo nije bila Ong, nego duh.
Redovnik je počeo pjevati.
Ong je jecala…
Nastavio je pjevati.
Čim je završio, onesvijestila se.
Tad sam shvatio.
Moram sponzorirati tu emisiju.
Odmah sam nazvao Bellu.
„Bella.
Imaš li Toffyjev broj? Možeš li ga nazvati?
Želim sponzorirati emisiju.”
Pitala je čime. „Ne znam.”
„Želiš da u emisiji piše tvoje ime?”
„Ne, samo želim podržati emisiju.
Vidio sam da rabe stare mikrofone.
Pitaj ga trebaju li bežične.
Ako trebaju, kupi im četiri. Hajde.
Želim sudjelovati u tome.”
Ozbiljno.
Obožavam je.
Pogledajte i epizodu 109.
-Precizno. -Epizoda 109.
Zove se Inkantacija.
Dobro.
Epizoda je o Karnu.
On je mlad oženjen čovjek.
Normalan tip.
Ali osjećao je nešto u sebi.
Kao da su u njemu bili drugi ljudi.
Svaki put kad ode u hram, povrati i bude mu loše.
Kad god bi sreo poznate redovnike, jako bi mu pozlilo.
Kao da nešto nije željelo da čini dobra djela.
Otišao je u bolnicu. Samo su mu dali lijek.
Rekli su da ima bipolarni poremećaj. Patio je 22 godine.
Dok nije upoznao Olea.
Ole je vidio što mu se dogodilo.
Rekao je da je Karn u prošlom životu
bio crni mag.
Bio je redovnik, ali bavio se crnom magijom.
Zatvarao je duhove i bio bezobrazan prema učiteljima.
Zato ga je duh slijedio u ovaj život.
Nije bio samo jedan, nego osam duhova.
Naizmjence bi opsjeli njegovo tijelo.
Bipolarni je poremećaj kao da imate dvije osobnosti.
„Tri” znači tri.
Pet… osam. Osmopolarni.
Morate pogledati.
Osobnosti su mu se stalno mijenjale. Bilo je vraški dobro! Vraški dobro!
Zaista.
Učitelj Ole rekao mu je što je učinio i da mora zatražiti oprost.
Otišli su u hram…
Ne znam koji, u Nonthaburiju.
Ondje je živio u prošlom životu.
Stigli su onamo.
Učitelj Ole primio ga je za ruke da može razgovarati s tim duhovima.
Uhvatio ga je za ruke i postao opsjednut.
Radio je ovo.
„Pusti ga na miru.
Zašto ga ne pustiš?” pitao je Ole.
„Jer ja to želim.”
„Možeš li napustiti njegovo tijelo?”
„Ne!”
„Onda te moram kazniti.”
Rekao je: „Samo daj!”
Karn je postao nepristojan i agresivan.
„Hajde!
Navali!”
Povratio je i vratio se u normalu.
Ole ga je pitao je li svjestan što je učinio i rekao je da jest.
Ole mu je rekao što treba.
Morao se ispričati za sve pogreške koje je učinio.
Redovnicima je morao dati prinos.
Da bi ti duhovi primili spomene.
Onih osam duhova kojima je naudio u prošlom životu.
No jedan od njih nije želio spomen.
Borili su se u njemu.
Sljedeća scena.
Htio je dati prinos redovniku.
Prinos je bio ovdje.
Redovnik kaže: „Pomolimo se.”
Prvo su morali izmoliti Pet pravila.
Redovnik je pjevao.
Karn je to morao ponoviti.
Borio se s duhom u sebi.
Duh nije htio da se moli.
Učitelj Ole govorio mu je da izdrži i uzvrati udarac.
Izgovorio je jedan redak. Trajalo je pet minuta.
Nastavio se moliti i pokušavao uzvratiti.
Ti su duhovi bili tako…
Da je ovo holivudski film, sigurno bi dobio Oscar.
Bilo je tako stvarno.
Izgledalo je stvarno.
Borio se s tih osam duhova.
Na kraju je izgovorio cijelu molitvu.
Redovnik ga je polio svetom vodom. Duh se trzao…
„Pusti ga. Vrati se gdje pripadaš.”
Umorio sam.
Morate sami pogledati.
Nisu ga htjeli pustiti.
Bio sam uzbuđen.
Morao sam piškiti, ali nisam to htio propustiti.
Meni je to zabavno.
Obožavam gledati tu emisiju.
Otad sam Toffyjev obožavatelj.
Ima još dobrih epizoda.
Odnedavno Toffy voli ići na mjesta viđenja NLO-a.
Otišao sam s njim.
Rekao sam mu da ću ići s njim,
ali ne smije me uslikati.
Duga je to priča, ali skratit ću.
Otišao sam s njim u Uthaithani.
Zauzet sam čovjek.
Ali nikad ne odbijam put da vidim nadnaravno.
Mislio sam da voliš produktivno koristiti vrijeme.
-To nije bilo produktivno? -Ne znam.
Zanimalo me postoje li.
Oduvijek me zanima je li to laž ili ne.
Pete Thongchua rekao je da može komunicirati s izvanzemaljcima.
Pitao sam Toffyja na koje mjesto ide.
Rekao mi je datum i da je u Uthaithaniju.
Pa sam otišao.
Otišao sam s dvjema nevjernicama.
S Bellom i Yayom, svojom računovotkinjom.
Stigli smo u hotel.
Mislili smo da će doći kasno navečer.
Pa smo odlučili odrijemati.
U hotel smo stigli oko 18 sati.
Planirali smo odspavati i probuditi se u ponoć.
Pitao sam Toffyja kad će doći.
Rekao je u 19 sati.
Nisam bio spreman.
Brzo sam se odjenuo. Nisam to htio propustiti.
Jer NLO-i jure.
Ne smiješ gubiti vrijeme, inače ćeš ih propustiti.
Što ako proleti samo jedan NLO? Bio bih uzrujan.
Dugo sam putovao.
Došao sam onamo i vidio veliko dvorište u odmaralištu.
U to vrijeme nije bilo gostiju.
Mogli smo što god smo htjeli.
Ugasili su sva svjetla da ih dobro vidimo.
Toffy je ondje podigao šator.
Imao je stolac i set za poker za kartanje s prijateljima.
Rekao je da ih moramo pozvati.
Mislio sam da ima signalnu ploču ili nešto.
Kao u avionu.
Poslat će signal.
Ni pet ni šest,
Toffy sjedne i počne meditirati.
Čekaj malo.
Meditacija?
Nisam znao što bih.
Ovako sam sjeo…
Bio sam zbunjen.
Nije mi pokazao kako da ih pozovem.
Samo sam…
Bella je ležala na tlu.
Neki su gledali mobitele.
Odlučio sam razgovarati s NLO-ima. „NLO-i, izvanzemaljska bića.
Jako me zanima
postojite li doista.
Ako postojite, pokažite se. Došao sam ovamo da vas vidim.”
Razgovarao sam s njima u mislima. Tako nekako.
Nakon nekog vremena Toffy je otvorio oči.
Pitao sam ga što im je rekao.
Rekao je da je otvoreno razgovarao s njima.
„Danas je ovdje moj dobar prijatelj.”
Možeš im reći da sam došao?
To funkcionira?
„Ovdje je. Nemojte ga razočarati.”
Što?
-Vrši pritisak na njih. -Super.
To se tako može?
„Da bi mogao svjedočiti vašem postojanju.
Molim vas, pokažite mu se.”
Tako se razgovara s NLO-ima?
Čekaj, to nije bio najbolji dio.
Nemojte se još smijati.
Kad mi je rekao, podigao sam pogled.
Imaju jednog izviđača koji uključi zeleno svjetlo.
To je laser.
Uperit će u njihovom smjeru jer je nebo veliko.
Mnogo je zvijezda.
Mnogo ih je na nebu. Nema teorije da bih prepoznao NLO.
Tip je Toffyjev pomoćnik.
-Pokazuje gdje je. -Da.
„Lijevo.”
Pitam: „Čije lijevo?”
„Uperit ću. Ovo lijevo!”
Uperio je.
Kvragu, stvarno je.
Istina je. Znam da zvuči ludo.
Tako sam se osjećao s Peteom Thongchuom.
Pomislio sam: „Sad sam jedan od njih.”
Oni postoje, ljudi!
Saslušajte me.
Venera je najsjajnija. Ostale su kao točkice.
Ali ona u koju je uperio slijeva micala se.
Kretala se jako brzo.
Kad smo to rekli,
Bella i Yaya, koje ne vjeruju u to, rekle su:
„Možda je to avion.”
Provjerili su aplikaciju za zračni promet da vide ima li aviona.
-Ništa. Da. -Da vide ima li aviona?
Dakle, nije bio avion.
Druga osoba
provjeravala je aplikaciju za praćenje satelita.
Ništa.
To nije bio avion ili satelit. Mogao je biti NLO.
Avioni se obično kreću ovako.
Objekt se kretao gore-dolje.
Kretao se…
Samo malo! Zar se zvijezda može tako kretati?
Stvarno?
Onda sam ih počeo vidjeti sve više. Kretali su se u mnogo smjerova.
Neki su svjetlucali.
Te noći…
Ne pretjerujem. Znam da će tako zvučati.
Proletio je 51 NLO.
Ali izgledali su više kao točkice.
Što znači NLO?
NLO je neidentificirani leteći objekt.
Bili su poput pokretnih točkica.
Štoviše, Toffy ih je zamolio:
„Molim vas, svjetlucajte.”
-Nisam mogao vjerovati. -Svjetlucali su?
Ozbiljno, bio sam zaprepašten.
Gledali smo sve do…
Gledali smo od 19 sati gotovo do ponoći.
Toffy mi je rekao da se odmorim.
„Predstava je gotova.”
To je rekao?
U prvoj rundi bilo je 30-ak NLO-a.
Pitao sam kad je sljedeća runda.
Rekao je da će doći oko četiri ujutro
Kako je to znao?
Pitao sam ga kako zna njihov raspored.
Kako je znao?
Rekao je da ih proučava više od 20 godina.
Otkad je čuo za incident u Khao Kali.
Zato zna kad prolaze.
Legao sam i probudio se u četiri ujutro.
Kad sam izašao,
čuo sam: „Eno ga, 37. NLO večeras.”
Jasno sam ga vidio.
Pomislio sam: „Što? Ovo nije stvarno.
Kako ću reći prijateljima? Bio sam siguran da ništa neću vidjeti.”
Nisam to očekivao.
Mislio sam se vratiti kući i zafrkavati se o tom putovanju.
Ali ispalo je da su stvarni. Sranje.
Na povratku kući i dalje sam bio zbunjen.
Nisam mogao shvatiti što se dogodilo.
Razmišljao sam što dalje.
U Khao Kali postoji klub ljubitelja NLO-a pa sam odlučio otići onamo.
Ali oni su okorjeli obožavatelji NLO-a.
To znači da si daju nadimke.
Da.
Recimo, Neptun 16.
Pluton 15.
Takvi su.
Svatko ima prijemnik signala.
Pokušao sam si smisliti nadimak.
Neptun. Pluton…
Viagra 11.
To nije planet.
Bojao sam se da ne zaglibim u to.
Toffy je rekao: „Ne idi onamo. Možda te uslikaju.
Ovdje je privatnije.”
Jako mi se sviđa.
Molim vas, ne ulazite u to. Postat ćete opsjednuti poput mene.
Vidjeli smo tko je Note, Udom Taephanich.
Vidjeli smo tvoje druge strane, osim toga što si stand-up komičar.
Drugim riječima,
on je komičar koji je na vrhu sante leda.
Nakon razgovora s tobom
danas smo vidjeli ostatak sante.
Duhovit je ne samo na pozornici
nego i uživo.
Ovo je Note, Udom Taephanich!
Hvala vam lijepa. Hvala.
Hvala svima.
Hvala lijepa.
KRAJ
Prijevod titlova: Tomislav Šimunić