Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- אודום: ראיון עם קומיקאי -‬
‫מי שטוב לו ושמח‬ ‫כף ימחא‬
‫אז ככה זה מרגיש.‬
‫זו דרך נהדרת להתחיל את התוכנית.‬
‫מגיע לנוט קרדיט על זה.‬
‫זו דרך ערמומית‬ ‫לגרום לאנשים למחוא לך כפיים פעמיים.‬
‫היום הוא יום מיוחד מאוד.‬
‫אנחנו נזכה לשוחח‬
‫עם הקומיקאי והסטנדאפיסט‬ ‫הכי מפורסם בתאילנד.‬
‫אז אנסה לשבור את השיא שלו‬
‫ואומר משהו שיגרום לכם‬ ‫למחוא כפיים יותר מפעמיים.‬
‫הצלחתי.‬
‫כמו שכולנו יודעים,‬
‫נוט לעיתים רחוקות מופיע בציבור.‬
‫במיוחד בתוכנית אירוח כמו זו.‬
‫הפעם האחרונה שהוא התארח בתוכנית אירוח‬
‫הייתה לפני 14 שנים.‬
‫לכן היום יום מיוחד מאוד.‬
‫ועכשיו,‬
‫קבלו במחיאות כפיים סוערות‬
‫את נוט, אודום טפאניץ'!‬
‫שלום לכולם.‬
‫אתחיל עם הברכה הכי פופולרית.‬
‫מה שלומך?‬
‫למען האמת, בכלל לא טוב.‬
‫אני מזדקן וזה נורמלי לחלות בקלות.‬
‫כן.‬ ‫-למשל בבוקר…‬
‫זה כמו תסמין אחד ביום.‬
‫כל יום מופיע תסמין.‬
‫זה יכול להיות כאב ברכיים, צרבת או כאב גב.‬
‫זה בדרך כלל קורה לזקנים כמונו, נכון?‬
‫אני רוצה לשאול אותך‬ ‫על המופע האחרון שלך "דיו 13".‬
‫איך הוא היה?‬
‫הוא היה קשה.‬
‫למה?‬ ‫-למה?‬
‫כי אף פעם לא הופעתי מול קהל שחבש מסכות.‬
‫אוקיי.‬ ‫-בכל מופע היו בערך 5,000 איש.‬
‫עשר הופעות זה 50,000 איש עם מסכות.‬
‫- "דיו 13", 2022 -‬
‫אז בזמן שהופעתי,‬ ‫לא היה לי מושג אם הם צוחקים.‬
‫כן.‬
‫לא ראיתי שום תגובה של הקהל.‬
‫אף פעם לא התנסיתי בזה.‬
‫אין קורס שמלמד איך להתמודד עם מצב כזה.‬
‫זה היה דבר חדש שהיה עליי להתמודד איתו.‬
‫בדרך כלל כשעושים מופע סטנד-אפ,‬
‫מקבלים תגובות מהקהל.‬
‫אפשר לראות את התגובות.‬ ‫-והן מעודדות אותך.‬
‫מופע סטנד-אפ זה כמו לשחק פינג פונג.‬
‫אחד מגיש והשני מחזיר.‬
‫אז כשהקהל נהנה, אני מספר יותר בדיחות.‬
‫זו אינטראקציה.‬
‫אבל המופע "דיו 13" היה כמו פגישה מקוונת.‬
‫אתם מכירים את זום? זה היה בדיוק ככה.‬
‫היו שם 5,000 איש.‬
‫לא ידעתי מה לעשות.‬
‫איך התגברת על זה?‬
‫בהתחלה לא ידעתי מה לעשות,‬
‫אבל אחר כך מצאנו פתרון.‬
‫שמנו מיקרופונים בין הקהל‬
‫וחיברנו אותם למוניטור שהיה לידי.‬
‫כדי שאוכל לדעת…‬ ‫-כדי שתשמע אותם.‬
‫…שהם נהנים מהמופע,‬ ‫אבל לא רוצים להראות את זה.‬
‫זה נשמע ככה…‬ ‫-כן.‬
‫בגלל שהם צחקו דרך המסכות,‬
‫ראיתי רק את העיניים שלהם.‬
‫נכון.‬
‫אני לא יודע אם תהיתם לגבי זה,‬
‫אבל כשהולכים למופע שלו,‬
‫הוא תמיד מספר סיפורים על אנשים שהוא מכיר.‬
‫אלה סיפורים אמיתיים?‬
‫הסיפורים אמיתיים, אבל עליי לומר‬
‫שהמופע שלי הוא כמו שולחן של שף.‬
‫אני מציג את הסיפורים שלי‬ ‫כמו ששף מקשט את המנות שלו.‬
‫אם הם לא היו אמיתיים,‬ ‫לא הייתי מצליח לשנן אותם.‬
‫אני מבין.‬ ‫-לא הייתי זוכר אותם.‬
‫כשאני מספר סיפור,‬ ‫אני צריך להיות מסוגל לדמיין אותו.‬
‫אחרת הסיפור לא יהיה טוב.‬ ‫-כן, כן.‬
‫מכירים את רוח הרפאים שבבית שלי?‬
‫לא המצאתי את זה.‬
‫זה באמת קרה. הוא עדיין שם.‬
‫באמת?‬ ‫-כן, הוא עדיין שם.‬
‫הוא ידע שדיברת עליו?‬
‫כן.‬
‫אל תופיע בחלום שלי.‬
‫ככה זה בדרך כלל כשאתה מגיע הביתה?‬
‫כן, תמיד חשוך ככה.‬
‫חושך מצרים.‬
‫בדרך כלל אני מדליק את האור.‬
‫הבית יהיה מואר ככה.‬ ‫-בסדר.‬
‫מכאן אני הולך לחדר שלי.‬
‫זה החדר שלי.‬ ‫-גם כאן חשוך.‬
‫כן.‬ ‫-אוקיי.‬
‫עוד מקום חשוך. בוא, תיכנס.‬ ‫-בסדר.‬
‫טוב, זו שגרת הלילה שלי.‬ ‫-כן.‬
‫זאת המיטה שלך.‬
‫אני ישן בצד הזה.‬ ‫-כן.‬
‫בסדר.‬ ‫-אני ישן כאן.‬
‫אוקיי.‬
‫אני שוכב.‬ ‫-צופה בטלוויזיה.‬
‫כן, בדרך כלל אני שוכב כאן וצופה בטלוויזיה.‬
‫אמרת שהוא הסתכל עליך מלמעלה.‬
‫כאן. זה המקום שבו אום-אים…‬ ‫-כן.‬
‫היא יכולה לראות רוחות רפאים,‬ ‫והיא אמרה שהוא עמד כאן.‬
‫הוא הביט בך כשישנת.‬
‫שכבתי כאן.‬
‫לפעמים הוא עומד שם.‬
‫הוא תמיד עומד ליד המיטה שלי.‬
‫זה מה שהיא אמרה לי.‬
‫אם היית במקומי, היית ישן בחדר הזה?‬
‫הדברים האלה עוזרים לי לשמור על שפיות.‬ ‫-מה זה?‬
‫אלה קמעות משמאן מצ'יאנג מאי.‬
‫בשביל הגנה?‬ ‫-כן.‬
‫הם להגנה. הוא חרט עליהם בשבילי.‬
‫כדי להרחיק את רוח הרפאים.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני לא בטוח…‬ ‫-כן.‬
‫…אם הם מרחיקים אותו מכאן‬
‫או משאירים אותו כאן.‬
‫משאירים אותו כאן?‬ ‫-כן.‬
‫אז בכל פעם שאני הולך למיטה…‬
‫אני מפחד.‬ ‫-כן.‬
‫לא קל להעביר פה לילה בנוחות,‬
‫אבל אני מתרגל לזה יותר ויותר.‬
‫הייתה איזו תקרית מוזרה‬ ‫שגרמה לך להבין שיש פה רוח רפאים?‬
‫-נמצא שם כלי נשק ליד הגופה?‬ ‫-כן, קולות.‬
‫הם מתחילים כשאני חצי רדום.‬
‫זו אמונה אישית.‬
‫כשאני חצי רדום‬
‫או לפנות בוקר כשאני עומד להתעורר,‬ ‫אני שומע אותם.‬
‫זה נשמע ככה.‬
‫והקולות ממשיכים לכאן.‬
‫אין כלום מאחורי הקיר הזה, רק אוויר.‬
‫שום דבר.‬ ‫-אלה לבנים אמיתיות.‬
‫ולפעמים הקולות מגיעים עד לכאן.‬
‫ככה.‬
‫בעלי חיים לא יכולים להיכנס למזגן.‬
‫פעם שמעתי קול של חתול נלחם עם עכבר,‬
‫אבל אין חלל מעל התקרה.‬
‫הכול בטון, אין שם שום חלל.‬
‫שום חור או משהו כזה.‬
‫אתה צריך לישון פה לילה אחד.‬
‫רק לילה אחד.‬ ‫-תנסה.‬
‫כן, כדאי לך.‬ ‫-בטח, אנסה.‬
‫אני…‬
‫אתה אדם בוגר.‬ ‫-נכון.‬
‫כן, כן. כאן אני ישן.‬
‫תשכב.‬ ‫-ככה אתה ישן?‬
‫כן.‬ ‫-כאן אתה ישן?‬
‫כן.‬
‫שנכבה את האור?‬
‫כן, כדאי שנכבה את האור.‬
‫הגיע הזמן לישון.‬
‫ככה אני בדרך כלל מתכסה.‬
‫אני מרגיש…‬
‫אף פעם לא הרגשתי בודד כשכיסו אותי.‬
‫בסדר.‬
‫תביאי לי לוטוס.‬
‫חכה, חכה.‬
‫הוא לא מת.‬ ‫-תכבי את המנורה.‬
‫צריך לכבות גם אותה.‬
‫אני ישן בחושך.‬
‫תנסה לדמיין את זה, בסדר?‬
‫טוב.‬ ‫-אום-אים אמרה שהוא עומד כאן.‬
‫לא ראיתי אותו, אבל הייתה לי תמונה בראש.‬
‫הדמיון שלי משתולל.‬
‫לא קל להירדם בלילה.‬
‫מי היה מאמין…‬ ‫-אני אוהב לשכב על צד ימין.‬
‫אבל חשבתי שאם אשכב על צד ימין,‬
‫אראה משהו.‬
‫כמו את הרגליים שלו.‬ ‫-לא.‬
‫אז במקום זאת החלטתי לשכב על צד שמאל.‬
‫זה גורם לך לרעוד קצת.‬ ‫-כן.‬
‫כי אתה לא יכול לראות מה מאחוריך.‬
‫כשאין כלום מאחוריך, זה כל כך מפחיד.‬
‫הרגשתי כאילו מישהו דחף את המיטה.‬
‫הרבה מחשבות חלפו לי בראש.‬
‫אז…‬
‫בסדר.‬
‫להתראות, פא טד. לילה טוב.‬
‫חשבתי שכל סיפור שאתה מספר מצחיק,‬
‫אבל כשזה קרה, זה בכלל לא היה מצחיק.‬
‫זה לא היה ממש כיף. לא.‬
‫איזו אישה…‬
‫הזמינה אותי לראות כרישים.‬
‫באיזה מופע סיפרתי את הזה?‬
‫אתם זוכרים באיזה מופע?‬
‫אחד עשר.‬ ‫-מישהו אמר במופע "דיו 11".‬
‫ממש התעצבנתי על האימא ההיא והבת שלה.‬
‫אני לא אדם שמתעצבן בקלות,‬
‫אבל השתיים ההן…‬
‫אם אפגוש אותן שוב,‬ ‫אדקור אותן בעיניים עם מזלג.‬
‫החיים שלי היו בסדר.‬
‫למה הן היו צריכות לדבר איתי?‬
‫הן ניגשו אליי,‬ ‫והאימא אמרה שהבת שלה מעריצה שרופה שלי.‬
‫הן התחננו ממני ללכת לראות איתן כרישים.‬
‫מאוחר יותר גיליתי‬ ‫שהן היו צריכות מישהו שישלים את הקבוצה.‬
‫כן.‬ ‫-החבר שלה היה אמור לבוא, אבל הם נפרדו.‬
‫לכן הן היו זקוקות לי.‬
‫אז הלכתי איתן.‬
‫הן אמרו שלא יהיה קר.‬ ‫אני שונא מזג אוויר קר.‬
‫הן אמרו שז'קט אחד יספיק.‬
‫מספיק בתחת שלי.‬
‫גם קיבלתי מחלת ים. כל כך כעסתי.‬
‫בדרך ליבשה, לא דיברתי איתן בכלל,‬
‫אבל הפכת את החוויה לסיפור מצחיק.‬
‫לדעתי, הדרך להתגבר על רגעים רעים‬ ‫היא להפוך אותם לסיפורים מצחיקים.‬
‫פשוט הייתי צריך לעבור את זה.‬
‫בפעם הבאה שאראה אותן, אוכל לצחוק על זה.‬
‫אם לא תנהג כך…‬
‫אני אסבול מאוד.‬
‫זו שיטת החלמה.‬ ‫-כן.‬
‫עוד משהו מסקרן אותי.‬
‫ממה ששמעתי במופעים שלך,‬
‫כל האנשים סביבך מוזרים.‬
‫מה הקטע של זה?‬
‫למה אתה מושך כל כך הרבה אנשים מוזרים?‬
‫למען האמת, שאלתי נזיר לגבי זה.‬
‫שאלתי אותו למה יש בחיים שלי אנשים כאלה.‬
‫כי אם עשיתי משהו רע בחיים הקודמים שלי,‬ ‫אני רוצה לכפר על זה.‬
‫אתה יודע מה הוא אמר?‬
‫הוא אמר, "אודום, מצא מין את מינו".‬
‫אז הבנתי שאני הסיבה לכך.‬
‫פעם אחת…‬
‫זה היה…‬
‫זה היה בשבוע שעבר.‬
‫אישה אחת, בת 29.‬
‫היא נראית טוב.‬
‫היא נסעה באוטובוס מ…‬
‫אולי מטראט או משהו כזה.‬
‫היא באה אליי הביתה כשאימא שלי הייתה בבית.‬
‫היא אמרה שהיא מעריצה גדולה‬
‫וביקשה שאחתום לה על ספר.‬
‫אבל הסיבה האמיתית הייתה‬ ‫שהיא רצתה ללוות 250,000 באט.‬
‫היא מעריצה גדולה.‬ ‫-כן.‬
‫אז…‬ ‫-אחרי שחתמת, היא פשוט…‬
‫לא, לא הייתי בבית.‬
‫היא באה אליי, אבל לא הייתי בבית.‬
‫אימא שלי פגשה אותה.‬
‫היא גם כתבה מכתב‬
‫ושמה אותו בספר.‬
‫אוקיי.‬
‫היא רצתה ללוות 250,000 באט.‬
‫היא נזקקה לכסף כדי להתחיל חיים חדשים.‬
‫היא כתבה על הקשיים שלה, ושתחזיר את הכסף.‬
‫היא אמרה שהיא בטוח תחזיר לי את הכסף‬
‫אם היא תזכה בפרס הראשון בלוטו.‬
‫היא תיתן לי 2.5 מיליון באט.‬
‫אבל אם היא לא תזכה בלוטו,‬ ‫היא לא תוכל להחזיר לי את הכסף.‬
‫אז היא הבטיחה שהיא תחזיר לי במעשים טובים.‬
‫זה מה שהיא כתבה. זה היה ממש נוגע ללב.‬
‫"אתה יכול להיות בטוח שאחרי שתמות,‬
‫"אני תמיד אעשה מעשים טובים‬ ‫ואזקוף אותם זכותך."‬
‫נשמע שהחיים הבאים שלך יהיו מבטיחים.‬
‫היא תעשה לזכותי מעשים טובים.‬
‫הייתם מאמינים?‬
‫אנשים פשוט לווים כסף ממני.‬
‫לאחרונה זה קרה הרבה.‬
‫אני מניח שאני מושך דברים כאלה.‬
‫אז…‬
‫פעם…‬
‫מישהו שלח לי הודעה.‬
‫הוא אמר שהוא רוצה לקנות בית‬ ‫כי לא נוח לחיות בדירה.‬
‫הוא מצא את הבית שהוא רוצה.‬
‫הוא רצה לגור שם עם אימא שלו ואחיו.‬
‫זה היה הבית הכי קטן באזור,‬ ‫תשעה מיליון באט.‬
‫החזרתי לו הודעה ושאלתי כמה כסף חסר לו.‬
‫כן.‬
‫הוא אמר תשעה מיליון.‬
‫זה היה המחיר המלא.‬
‫הייתי כן איתו.‬
‫שאלתי אותו איך הוא יחזיר לי את הכסף.‬
‫הוא אמר שהוא מורה.‬
‫המשכורת שלו היא 20-30 אלף,‬ ‫אז הוא יחזיר לי 10,000 כל חודש.‬
‫המחיר הכולל היה תשעה מיליון?‬ ‫-עשרת אלפים בחודש.‬
‫ביקשתי מרואה החשבון שלי לעשות חישוב.‬
‫ייקח לו 75 שנה להחזיר לי את הכסף.‬
‫היום אני בשנות ה-50 לחיי.‬
‫אז אקבל את כל הכסף בחזרה בגיל 125,‬
‫כשאהיה מרותק למיטה.‬
‫זה 10 אלף בחודש.‬
‫נכון. הנכדים שלי היו אומרים,‬
‫"סבא, הוא העביר לך את כל הכסף.‬
‫"אם שמעת, תמצמץ בבקשה."‬
‫אני לא צוחק. יש אנשים כאלה.‬
‫היה מישהו שהחזיר לי את הכסף עם…‬
‫כמו שמחזירים חוב.‬ ‫-אוקיי.‬
‫הוא לווה ממני 400,000.‬ ‫-אדם אחר?‬
‫כן. היו כל כך הרבה‬ ‫שאני לא יכול לספור אותם.‬
‫הוא לווה 400,000 באט.‬
‫הרבה שנים אחר כך הוא בא לבית שלי.‬
‫כן.‬
‫שמחתי לראות אותו.‬
‫שאלתי אותו מה שלומו,‬
‫והוא אמר, "באתי לשלם את החוב שלי".‬
‫הוא פתח חבילה שהביא איתו.‬
‫זה היה ציור שהוא צייר.‬
‫זה לא היה כסף.‬ ‫-כן.‬
‫"אודום, אני בדרך כלל מוכר‬ ‫ציור כזה ב-500,000."‬
‫זאת לא הייתה יצירה של אומן מפורסם‬
‫כמו לאונרדו דה וינצ'י,‬ ‫רמברנדט או יאיוי קוסמה.‬
‫היא בכלל לא הייתה באותה הרמה.‬
‫הציור נראה כמו ציור שאדם רגיל צייר.‬
‫מי יקנה ציור כזה ב-500,000 באט?‬
‫בסדר, לא אכפת לי בכמה הוא ימכור אותו.‬
‫הוא נתן לי אותו.‬
‫באותו הרגע הייתי ממש המום. הייתי בהלם.‬
‫ואז הוא עזב.‬
‫רציתי לשאול אותו, "אתה רוצה עודף?"‬
‫ניתקתי איתו קשר.‬
‫זה היה…‬
‫תדמיינו שאתם הולכים למסעדה,‬
‫מציירים משהו ואומרים "מנת אורז אחת בבקשה".‬
‫זה טירוף.‬
‫מי אתם חושבים שאתם?‬
‫הוא חשב שהוא שילם את החוב.‬
‫נראה לכם שתליתי את הציור?‬
‫לתלות אותו זה כמו לסטור לעצמי בפנים.‬
‫זה יראה כמה טיפש הייתי.‬
‫עכשיו גם לי מתחשק ללוות כסף ממך.‬
‫יש לי לב רך.‬
‫אם הם יגידו שהם מעריצים גדולים,‬
‫אתן להם מה שהם ירצו.‬
‫במיוחד לאלה שיבכו ויש להן שדיים גדולים.‬
‫"קחו את הכסף שלי."‬
‫לא אחשוב על זה פעמיים.‬
‫ברצינות.‬
‫הסיפור שסיפרת הרגע היה מצחיק.‬
‫הוא יכול להיות‬ ‫אחד מהסיפורים שאתה מספר במופע שלך.‬
‫אבל לא סיפרת אותו.‬
‫יש לך קריטריונים כלשהם?‬
‫למשל, הסיפור הזה בשביל חברים‬ ‫והסיפור הזה בשביל המופע.‬
‫כן, יש לי.‬
‫לא אספר במופע סיפור שיכניס אותי לצרות.‬
‫כן.‬
‫או סיפור שלא מתאים לקהל במופע.‬
‫אני… אני…‬
‫אני קומיקאי במדינה שבה‬ ‫אנשים מכל הגילאים מגיעים למופע.‬
‫זה לא ככה במדינות אחרות.‬
‫יש סיפורים שאולי לא יתאימו לילדים.‬
‫הסתבכת אי פעם בצרות?‬
‫צחקתי על "דוד טו", ראש הממשלה הקודם שלנו.‬
‫- "נוט" התקשר ל"טו"‬ ‫והתנצל על הסרטון הוויראלי -‬
‫עשיתי את זה כשהוא התמנה לראש הממשלה.‬
‫לאחר מכן התקשר אליי חייל.‬
‫חייל אמיתי.‬
‫אני יודע שהוא אמיתי‬ ‫כי הוא אמר לי מה הדרגה שלו.‬
‫ואני זוכר את הקול שלו.‬
‫אם אגיד את שמו, אתם תדעו מיהו,‬
‫אבל אני לא רוצה להסתבך.‬
‫בואו נגיד שהוא באמת התקשר אליי.‬
‫הוא לא איים עליי.‬
‫הוא רק נזף בי.‬
‫אוקיי.‬ ‫-והוא גם היה מנומס מאוד.‬
‫הוא התקשר קודם לעוזרת שלי‬
‫ואמר לה לומר לי שהוא התקשר.‬
‫אחרי שראיתי את ההודעה, חשבתי לעצמי "שיט".‬
‫אז התקשרתי אליו בחזרה מיד.‬
‫הוא אמר, "נוט, מדבר…‬
‫"אני ה…‬
‫"רק רציתי לומר לך‬
‫"שראינו את הסרטון.‬
‫"ראינו מה עשית.‬
‫"לראש הממשלה אין בעיה עם זה.‬
‫"כן, הוא צפה בו.‬
‫"רק רציתי לומר לך משהו,‬
‫"למקרה ששכחת‬
‫"שאתה מודל לחיקוי עבור חלק מהצעירים.‬
‫"אתה אולי לא יודע את זה,‬
‫"אבל כדאי שתיזהר בדברים שאתה אומר בפומבי,‬
‫"כדי לא ליצור רושם מוטעה,‬
‫"כדי שצעירים לא יחשבו בטעות…‬
‫"שראש הממשלה שלנו עקשן."‬
‫יחשבו בטעות מה?‬
‫כולנו יודעים את זה.‬
‫"אני רוצה שתהיה זהיר יותר‬
‫"כשאתה מדבר בפומבי.‬
‫"כדאי שתבדוק את העובדות לפני.‬ ‫אנחנו לא כועסים עליך.‬
‫"לא נטיל הגבלות על הזכויות שלך.‬ ‫אתה יכול לעשות מה שמתחשק לך,‬
‫"אבל תיזהר.‬
‫"אל תדאג. אני מעריץ גדול שלך.‬
‫"אני בטוח אבוא למופע הבא שלך."‬
‫חשבתי לעצמי, "הזמנתי אותך?‬
‫"אני בכלל רוצה שתבוא למופע?"‬
‫משהו כזה.‬ ‫-כן.‬
‫גם הקטע לא מזמן עם מר סריסואן צ'נייה.‬
‫- "נוט אמר דברים מגוחכים ב'דיו 13'." -‬
‫אני לא משתמש הרבה במדיה חברתית.‬
‫- #דיו 13, 256 אלף ציוצים -‬
‫שמעתי את החדשות כשיצאתי.‬
‫- בחור שצפה ב'דיו 13' תקף את סריסואן -‬
‫מישהו אמר, "אני תומך בך!"‬
‫זה מה שאנשים שפגשתי ברחוב אמרו לי.‬
‫נהג מונית אמר לי,‬
‫"תתבע אותו בחזרה!" את מי אתבע?‬
‫"שלחתי לך כסף כדי לעזור!"‬
‫מה שלחת?‬
‫לא היה לי מושג מה קרה.‬
‫אנשים עודדו אותי.‬
‫אם אנשים מתחילים לעודד אתכם,‬ ‫זה אומר שקרה לכם משהו רע.‬
‫אחרי שבדקתי את החדשות,‬ ‫הבנתי שמדובר בסריסואן.‬
‫הייתי קצת בהלם.‬
‫למעשה, הוא לא תבע אותי. הוא רק הגיש תלונה.‬
‫כי התובעים אמורים להיות לונג טו ולונג פום.‬
‫הם אלה שיכולים לתבוע אותי.‬
‫הוא רק התלונן על זה בפוסט.‬
‫בעצם…‬
‫אני צריך להודות לו.‬
‫הוא עזר לקדם את המופע שלי בנטפליקס.‬
‫אני צריך להודות לו.‬
‫נכון, יש אנשים‬ ‫שלא יודעים שהמופע שלך בנטפליקס.‬
‫גם התוכנית הזו תופיע בנטפליקס.‬
‫כדי שנקבל רייטינג צפייה גבוה,‬ ‫כדאי שתעשה משהו.‬
‫כמו לתת לו אגרוף?‬ ‫-לא!‬
‫אנשים חשבו ששילמתי למישהו כדי להרביץ לו.‬
‫עשית את זה?‬ ‫-לא!‬
‫לפי מה שקרה באותו הזמן,‬ ‫זה בהחלט היה נראה שעשיתי את זה.‬
‫אני מצהיר שלעולם לא אעשה דבר כזה.‬
‫אבל האם שלחתי למישהו כסף? כן.‬
‫רגע, זה היה בצחוק. הוא יכול להתעצבן מזה.‬
‫סריסואן, אני…‬
‫אני מעריץ אותך.‬
‫כי אתה…‬
‫איך להגיד את זה?‬ ‫ההצלחה שלו מבוססת על ארבע סגולות.‬
‫תשוקה, חריצות, מודעות וחקירה.‬
‫יש לו תשוקה לדבר אחד והוא מתמיד בו.‬
‫הוא עושה אותו שוב ושוב ללא היסוס.‬
‫יש לו את כל ארבעת הסגולות.‬
‫נכון.‬ ‫-אבל…‬
‫אני רק אומר שאני לא חושב שהוא מוזר.‬
‫אוקיי.‬
‫אתם יודעים,‬ ‫בכל בית ספר יש אחד או שניים כאלה.‬
‫כלומר תלמידים מלשנים.‬
‫הם בדרך כלל התלמידים שהמורים הכי אוהבים.‬
‫"המורה, אודום אוכל חטיף."‬
‫משהו כזה.‬
‫"המורה, הוא לא הכניס את החולצה למכנסיים."‬
‫"המורה, הוא הלך לשירותים שלוש פעמים היום."‬
‫ככה הם, והמורים אוהבים אותם.‬
‫הם מוציאים ציונים טובים,‬ ‫אבל החברים שלהם לא אוהבים אותם.‬
‫אני חושב שסריסואן צריך‬ ‫להפסיק להשתוקק לאור הזרקורים.‬
‫אור הזרקורים שהוא מקבל‬
‫חזק מדי, בוהק מדי.‬
‫הוא בוהק יותר מהשמש המלאכותית של לונג טו.‬
‫הוא כמו מקור האור.‬
‫הוא לא צריך‬ ‫לחפש את אור הזרקורים או לעשות כלום.‬
‫השם שלו כבר אומר הכול.‬
‫"סרי" פירושו "בוהק".‬
‫פירושו גם "הילה בוהקת".‬
‫"סואן" פירוש זהב או מוזהב.‬ ‫אז יש לו הילה מוזהבת.‬
‫שם המשפחה שלו הוא צ'נייה,‬
‫ופירושו "מוסר", שלדעתי אין לו בכלל.‬
‫האם זאת מחמאה?‬
‫רק תדע שאני תומך בך.‬ ‫-אוקיי.‬
‫נוט, אני רואה שיש כמה אנשים מאחוריך‬
‫שלא נראים שמחים.‬
‫נראה לי שכדאי שנחליף מקומות.‬
‫בסדר.‬
‫בוא נחליף מקומות.‬ ‫-בסדר.‬
‫כדי שגם הם יראו את הפנים שלך.‬
‫ככה טוב יותר? זה בסדר בשבילכן?‬
‫ככה כולם יזכו לראות את הפנים שלי.‬ ‫-כן.‬
‫אתה הראשון שעשה מופעי סטנד-אפ בתאילנד.‬
‫המופע הראשון שלך היה ב-1995.‬
‫בזמנו התאילנדים לא ידעו‬ ‫מה זה מופע סטנד-אפ.‬
‫אולי רק מסרטים, סרטים מערביים.‬
‫איך זה התחיל?‬
‫בדיוק כמוך, גם אני לא שמעתי‬ ‫על סטנד-אפ מקודם.‬
‫יום אחד המורה למשחק אאו‬
‫אמרה לי שעליי לעשות‬ ‫מופע קומי בסגנון סטנד-אפ.‬
‫-המורה אאו, אונצ'מה יוטאוונג -‬
‫לא ידעתי מה זה.‬
‫צ'ונפקאן צ'אנרואנג…‬
‫- המורה צ'אנג, צ'ונפקאן צ'אנרואנג -‬
‫הוא גם מורה למשחק.‬
‫שניהם אמרו לי את אותו הדבר.‬
‫ישבנו ביחד, וזה מה שהם אמרו.‬
‫הם אמרו שאני מספר סיפורים טוב.‬
‫שאלתי אנשים אחרים לגבי זה,‬ ‫אבל הם לא יכלו לענות לי.‬
‫ידעתי רק שמדובר‬ ‫בקומיקאי סולו שמספר בדיחות.‬
‫לא ידעתי איך לעשות את זה.‬
‫אז ביקשתי מחבר שיקנה לי באנגליה‬ ‫קלטות וידאו של מופעי סטנד-אפ.‬
‫וצפיתי בהן.‬
‫לא הבנתי כלום כי זה היה באנגלית.‬
‫אני זוכר שלקחתי מורה לאנגלית.‬
‫קראו לה קלי.‬
‫היא לימדה אנגלית בלאמפנג.‬
‫נפגשנו וצפינו באחת מהקלטות ביחד.‬
‫היא צחקה הרבה.‬
‫שאלתי אותה מה הקומיקאי אמר.‬
‫היא דיברה קצת תאית.‬
‫היא אמרה שזה על המשפחה שלו,‬ ‫שהוא מדבר על המשפחה שלו.‬
‫וזה בלבל אותי עוד יותר.‬
‫רק רציתי ללמוד איך עושים את זה.‬
‫איך להתחיל את המופע ולסיים אותו.‬
‫בסוף הקומיקאי הניח את המיקרופון ועזב,‬
‫וזה היה חדש לי.‬
‫הייתי עוד יותר סקרן.‬
‫אז ניסיתי את זה.‬
‫כתבתי תסריט לסטנד-אפ והופעתי על במה קטנה.‬
‫בתקופה ההיא הייתי בקבוצת קומיקאים.‬
‫לקבוצה קראו "מבצע הצחוקים".‬ ‫היו בה הרבה קומיקאים.‬
‫הצטרכתי לעשות מחקר בעצמי, והתמדתי בזה.‬
‫זה נמשך בערך שנתיים.‬
‫עשיתי את זה בסתר.‬
‫כי עמוק בפנים‬ ‫האמנתי שאני יכול לעשות את זה.‬
‫אם אתם רוצים לדגמן,‬
‫כדאי שיהיו לכם הרבה אויבים,‬
‫כי תקבלו יותר עבודות.‬
‫אם אתם חסרי מנוחה וחמומי מוח,‬
‫תוכלו להיות דוגמנים, וזו הסיבה…‬
‫מי זה?‬
‫מי אתה, לעזאזל?‬
‫אף פעם לא ראית גבר?‬
‫ולפני שחוזרים למאחורי הקלעים,‬ ‫"הוא עדיין מסתכל?"‬
‫מה לגבי השם "מיקרופון יחיד"?‬
‫כשהחלטתי לעשות את המופע הראשון שלי‬ ‫באודיטוריום של חברת הביטוח "מואנג תאי",‬
‫הייתי צריך למצוא שם למופע.‬
‫לא יכולתי להשתמש במילים "מופע סטנד-אפ"‬ ‫כי אנשים לא ידעו מה זה.‬
‫בזמנו אנשים לא הכירו את זה.‬
‫חשבתי שהשם צריך להיות פשוט ובתאית.‬
‫ניסיתי לחשוב על שם בשביל הפוסטרים.‬
‫חשבתי על זה בזמן שצפיתי בטלוויזיה.‬
‫שידרו טורניר טניס כלשהו.‬
‫כן, זה היה טניס.‬
‫והשדר אמר משהו כמו‬
‫משחק טניס יחידים לנשים או לגברים.‬
‫המילה "יחיד" מצאה חן בעיניי,‬ ‫ובתאית זה "דיו".‬
‫אז החלטתי להשתמש בזה‬
‫ולכתוב על הפוסטר את השם "מיקרופון יחיד".‬
‫ככה המצאתי את השם.‬
‫הסתבר שזה היה שם קליט.‬
‫לא ידעתי שאצליח כל כך.‬
‫- "דיו 1", 1995 -‬
‫אפילו לא העליתי את זה בדעתי.‬
‫הייתי בחור צעיר‬
‫שבטח בחושים שלו‬
‫שאמרו לו שהוא מסוגל לעשות את זה.‬
‫בתאילנד,‬
‫אתה הראשון שהתחיל עם סטנד-אפ.‬
‫אפילו עכשיו,‬
‫אין הרבה אנשים שעושים סטנד-אפ.‬
‫מספר האנשים נמוך…‬ ‫-נמוך ממה שאמור להיות.‬
‫כן. בניגוד לתקופה של חבורות הקומיקאים‬ ‫שבה היו הרבה קבוצות,‬
‫הסטנד-אפ לא פופולרי באותה מידה.‬
‫מה דעתך?‬
‫אני חושב שזה בגלל ההגבלות על חופש הדיבור…‬
‫במדינה שלנו.‬
‫זה אחד הגורמים…‬
‫שמונעים את התרחבות הז'אנר.‬
‫בדיוק כמו שעצים לא צומחים‬ ‫במקום שאין בו שמש.‬
‫היום זה יותר אינטנסיבי.‬
‫יש לנו בעיות עם גזענות…‬
‫בריונות.‬ ‫-…בריונות וזלזול.‬
‫נושאים שקשורים באומה, בדת ובמלוכה הם טאבו.‬
‫וגם נושאים שקשורים במיניות, כמו כטב"מים…‬
‫להט"בים.‬ ‫-להט"בים ועוד הרבה נושאים.‬
‫יש המון נושאים, והם כולם טאבו.‬
‫אנשים בימינו יותר מדי רגישים.‬
‫לדעתי זה מגביל את הקומיקאים.‬
‫לקומיקאים החדשים הרבה יותר קשה.‬
‫אני מקווה מאוד שהקומיקאים החדשים יצליחו.‬
‫לא קל לעשות סטנד-אפ במדינה הזאת.‬
‫יש גם הרבה אנשים שירצו לתבוע אותך.‬
‫אתה יודע, זה מלחיץ.‬
‫שמתי לב שבהופעות שלך‬
‫אתה היחיד על הבמה.‬
‫עם מיקרופון אחד.‬
‫חשבתי לעצמי, "אלוהים זו בטח קריירה בודדה".‬
‫נכון.‬ ‫-אתה לבד על הבמה.‬
‫אף אחד לא יכול לעזור לך‬
‫אם משהו משתבש. זה באמת ככה?‬
‫זה מפחיד.‬
‫אני עושה את זה כבר 28 שנה.‬
‫- מאחורי הקלעים, "דיו 9.5", 2006 -‬
‫כל פעם אני מפחד.‬
‫אני אף פעם לא רגוע לפני שאני עולה לבמה.‬
‫- מאחורי הקלעים, "דיו 11", 2015 -‬
‫אני ממש לחוץ.‬
‫ממה?‬ ‫-שאשכח את התסריט.‬
‫- מאחורי הקלעים, "דיו 13", 2022 -‬
‫זה יכול להיות אסון.‬
‫את מי אני אשאל?‬
‫נהגתי לכתוב את התסריט על הידיים שלי,‬
‫אבל בזמן שהופעתי וסיפרתי בדיחות,‬
‫לא מצאתי זמן ל…‬
‫הקהל היה שם לב וחושב לעצמו "מה לעזאזל?"‬
‫זה היה בלתי אפשרי.‬
‫לא ידעתי מה לעשות.‬
‫שמתי את התסריט בקצה הבמה.‬ ‫זה היה דף עם אותיות קטנות.‬
‫הסתכלתי עליו בזמן ההופעה,‬
‫אבל לא הצלחתי לקרוא.‬ ‫האותיות היו קטנות מדי.‬
‫לא הייתי יכול ללכת לשם ולקרוא.‬
‫אתה רוצה לומר‬ ‫שאין שום תסריט או פתקים על הבמה?‬
‫זה בדיוק כמו פה.‬
‫אין כלום כמו כאן?‬
‫בקריירה הזאת עליך לדעת להציל את עצמך.‬
‫לכן היא מרתקת.‬
‫סטנד-אפ הוא כמו טיפוס על הר בידיים חשופות.‬
‫אתה מבין אותי?‬
‫זה מעניין יותר.‬
‫אבל כשיש לך חבל וציוד בכל מקום, זה נראה…‬
‫לא טוב.‬
‫שכחת פעם את התסריט?‬
‫הרבה פעמים.‬
‫מה עשית?‬
‫פעם במופע אחד,‬
‫אני…‬
‫עשיתי ראפ.‬
‫אני אוהב לכתוב ראפ בחרוזים ודברים כאלה.‬
‫דבר חשוב אחד בכתיבת שירי ראפ‬
‫הוא שכל השורות צריכות להתחרז.‬
‫הייתה שורה אחת שלא התחרזה.‬
‫לא הייתה בה הטעמה.‬ ‫אז בזמן שעשיתי ראפ על הבמה,‬
‫הסתכלתי בטעות על מישהי,‬
‫וזה גרם לי לאבד את הריכוז.‬
‫ראיתי שחקנית שבאה למופע שלי עם חבר שלה.‬
‫עשיתי ראפ על הבמה.‬
‫בשבריר שנייה חלפה בראשי המחשבה‬
‫"מי נמצא איתה?"‬
‫"מי זה?‬
‫"הוא לא הבחור שמופיע איתה בחדשות."‬
‫הבחור ישב עם ראש מופנה הצידה/‬
‫בוא נגיד שאתה אני.‬
‫אני מניח שהם התווכחו, אז הוא ישב ככה.‬
‫היה ברור שהם כועסים.‬
‫חשבתי לעצמי, "על מה הם כועסים?"‬
‫וכשחשבתי על זה, שכחתי את מילות השיר.‬
‫אמרתי לעצמי…‬
‫"שיט.‬
‫"הלך עליי."‬
‫היה שקט כמו עכשיו.‬
‫ואז…‬
‫יודעים מה עשיתי?‬
‫אני יכולה ללכת הביתה לבד‬ ‫זה לא מה שאמרתי לך בדיעבד‬
‫טרמפ רצית לתת‬ ‫אז נתתי לך לשרת‬
‫- "דיו 8", 2010 -‬
‫לא יזמתי כלום‬ ‫את מספר הטלפון ביקשת בנאום‬
‫שלחת הודעות והתקשרת‬ ‫אל תגיד ששכחת‬
‫היה לי טוב לבד‬ ‫להישאר בבית בסופ"ש‬
‫אתה הוא שהציע לי לצאת‬
‫בימי ההולדת וביום השנה‬ ‫אתה נותן לי מתנות בלי הפסקה‬
‫אם אני רוצה דבר מה‬ ‫תיתן לי אותו גם אם תצא לך הנשמה‬
‫שכחתי.‬
‫אז התוודיתי ששכחתי. אמרתי לקהל את האמת.‬
‫"שכחתי."‬
‫כולם צחקו.‬
‫הם חשבו שזו בדיחה,‬
‫שאני מתכוון לומר משהו מצחיק אחר כך.‬
‫"חבר'ה, אני מצטער, שכחתי."‬
‫היי.‬
‫זה נעלם.‬
‫אם אני רוצה דבר מה…‬
‫רק רגע, תדברו ביניכם בינתיים.‬
‫התיישבתי בקצה הבמה וניסיתי לחשוב.‬
‫ניסיתי להיזכר במילים.‬
‫הם צחקו ככה.‬
‫הם עדיין חשבו שאני מתבדח.‬
‫אבל זו לא הייתה בדיחה, המוח שלי היה ריק.‬
‫חבר'ה,‬
‫אני אתגבר על זה.‬
‫אלה החיים של סטנדאפיסט.‬
‫זה…‬
‫שכחתי!‬
‫תנו לי שנייה.‬
‫תעשו מה שאתם רוצים.‬
‫שכחתם פעם משהו?‬
‫כמו שם של מישהו.‬
‫זה עומד על קצה הלשון.‬
‫ככה זה היה, אבל לא הצלחתי להיזכר.‬
‫לא ידעתי מה לעשות.‬
‫התפללתי וכל זה.‬
‫הייתי כל כך לחוץ,‬
‫שניסיתי לעשות כל מיני דברים.‬
‫אבל לא נזכרתי בכלום.‬
‫בסוף ויתרתי.‬
‫חשבתי שכדאי לשנות את הנושא.‬
‫וזה מה שהחלטתי לעשות.‬
‫התכוונתי להתוודות בפני הקהל שנכשלתי.‬
‫כשמפסיקים לנסות להיזכר,‬
‫ואין יותר לחץ, נזכרים.‬
‫אל תלכו הביתה עדיין. רק רגע.‬
‫תיתן לי אותו גם אם תצא לך הנשמה‬
‫היה לי טוב לבד‬ ‫להישאר בבית בסופ"ש‬
‫אתה הוא שהציע לי לצאת‬
‫תמיד פינקת אותי‬
‫היה לי טוב לבד‬ ‫להישאר בבית בסופ"ש‬
‫אתה הוא שתמיד הציע לי לצאת‬
‫תמיד פינקת אותי‬
‫אתה תלותי ודביק‬
‫כשאני במחזור‬ ‫אתה קונה לי טמפונים כדי לעזור‬
‫יש לי שאלה בשבילך.‬
‫יש עוד משהו שהיית רוצה לעשות,‬
‫אבל אין לך הזדמנות לעשות אותו?‬
‫אני יכול לחשוב רק על דברים‬ ‫שאני לא רוצה לעשות.‬
‫ברצינות.‬
‫אני רוצה להישאר בבית ולצייר.‬
‫אני מת על זה.‬
‫ציור?‬ ‫-כן, זה כל מה שאני רוצה לעשות.‬
‫נראה לי שציור הוא העבודה במשרה מלאה שלי.‬
‫בהחלט.‬
‫סטנד-אפ זה התחביב שלי.‬
‫אני עושה את זה מדי פעם,‬
‫אבל אני מצייר כל יום.‬
‫- סטודיו האפילנד, בנגקוק -‬
‫זה הסטודיו שלך שסיפרת לי עליו.‬
‫אפשר לקרוא לו בית חולים.‬
‫למה?‬
‫כי זה כמו חדר הטיפול האישי שלי.‬
‫בכל פעם שמתעוררים בי רגשות,‬
‫שליליים או חיוביים,‬ ‫אני בא לכאן לפרוק אותם.‬
‫לכן זה כמו חדר הטיפול שלי.‬
‫מתי התחלת לעשות אומנות?‬
‫מתי אומנות הפכה לתשוקה שלך?‬
‫למען האמת,‬
‫האומנות היא…‬
‫היא שיטת הישרדות של ילד קטן ממחוז סורין.‬
‫כשהייתי ילד, עברנו מצ'ונבורי לסורין.‬
‫המוצא של כל החברים שלי היה קמרי.‬
‫לא עמדתי בקצב שלהם,‬
‫כי הצטרפתי באמצע השנה.‬
‫לא היו לי חברים כי לא דיברתי קמבודית,‬
‫וציור ואיור עזרו לי לא הרגיש בודד.‬
‫היית טוב בציור?‬ ‫-לא, לא הייתי טוב.‬
‫ציירת ציורים כאוטיים כמו זה?‬ ‫-כן.‬
‫הציורים שלי לא השתפרו כשהתבגרתי.‬ ‫-הם אותו הדבר.‬
‫בסופו של דבר לקחת את האומנות ברצינות‬ ‫ונרשמת לאקדמיה לאומנויות "פו-צ'אנג".‬
‫כן.‬ ‫-אז אתה באמת אוהב את זה.‬
‫אחרי שסיימתי את התיכון,‬
‫הלכתי ללמוד‬ ‫במכללה המקצועית לאומנויות "ארצ'יווסילפ".‬
‫בחרתי בתחום הזה כי לא אהבתי מקצועות אחרים.‬
‫לא הייתי טוב באנגלית או במתמטיקה.‬
‫כישורי הציור שלי היו מעל הממוצע.‬
‫האומנות הייתה כמו מקלט בשבילי.‬
‫אחרי שסיימתי ללמוד אומנות במכללה,‬ ‫נרשמתי לפו-צ'אנג.‬
‫- האקדמיה לאומנויות -‬
‫לא הייתי התלמיד הכי טוב שם.‬
‫הציונים שלי לא היו טובים.‬
‫היצירות שלהם היו מדהימות,‬ ‫אבל שלך לא היו טובות.‬
‫כן, בדיוק.‬
‫האומנות הפכה לתשוקה שלי.‬
‫- באנג קאפי, בנגקוק, 1995 -‬
‫יש לי אובססיה לאומנות. היא חלק מחיי.‬
‫- סידני, אוסטרליה, 1996 -‬
‫זה משהו שאני לא יכול להפסיק לעשות.‬
‫- ברוקלין, ניו יורק, 2002 -‬
‫- צ'לסי, ניו יורק, 2009 -‬
‫הלכתי למופע האחרון שלך, "דיו 13".‬
‫- צ'יאנג מאי, 2008 -‬
‫הפסלים האלה היו על הבמה.‬
‫מדובר בקולקציה הזאת, נכון?‬
‫היא הוצגה במופע "דיו 13".‬
‫אוקיי. איך הגית את הרעיון?‬
‫למה הדמויות המוזרות?‬
‫הן תמהיל של הכול.‬ ‫-של הפנטזיות שלך.‬
‫מפלצות, שדים וכולי.‬ ‫-מהדמיון שלך.‬
‫תוך כדי היצירה זה התפתח לרגשות,‬
‫כמו חוסר ביטחון ו…‬
‫תאווה.‬
‫יש גם תשוקה, חמדנות,‬
‫התמרמרות ונקמה.‬
‫הכול מעורבב ביחד.‬
‫עכשיו השעה…‬
‫-חדר שינה, 15 בינואר 2019 -‬
‫שלוש ועשרה לפנות בוקר.‬
‫אני לא יודע למה התעוררתי.‬
‫אני לא יכול לישון.‬
‫ציירתי כמה סקיצות.‬
‫מה זה לעזאזל?‬
‫נראה כמו מריע שכיר.‬
‫אני לא יודע איך לקרוא לזה.‬ ‫יש לי בראש הרבה רעיונות.‬
‫זה יהפוך לדמות הזאת.‬
‫- משפך -‬
‫אני אכין רובוט בשם "מייקאובר".‬
‫תראו! רק קצת.‬
‫גם את זה. רואים?‬
‫למה התעוררתי כל כך מוקדם?‬
‫- חדר שינה, 4:02, 2 בינואר 2019 -‬
‫מפלצת, 80 אחוז הנחה.‬
‫- מבצע -‬
‫הנה. נתתי לכם לראות קצת.‬
‫מפלצת נכה.‬
‫הכנתי את הפסלים הקטנים‬
‫באותו הזמן שעבדתי על המופע שלי.‬
‫אז במקום להכין רקע למופע,‬
‫השתמשתי באלה.‬
‫אז הכנתי גרסה גדולה יותר של הפסלים.‬
‫אז הפסל הזה הפך לזה.‬
‫נכון. כן, לזה, לפסל הזה.‬
‫כדי שיהיו מושלמים בתור רקע.‬ ‫-נכון.‬
‫אבל הייתי צריך להכין פסלים קטנים‬ ‫לפני שהכנתי את הגדולים.‬
‫רציתי לראות איך התאורה תהיה,‬
‫וגם איך הם יסודרו.‬
‫הייתי צריך לבדוק הכול מראש,‬
‫כדי שאוכל להסביר לצוות ההפקה‬ ‫איך אני רוצה שזה יהיה.‬
‫הם שאלו איך אני רוצה שהרקע יהיה.‬
‫אמרתי שאני לא בטוח,‬ ‫אבל זה הרעיון שהיה לי בראש.‬
‫והם הבינו את זה.‬
‫בגודל הזה?‬
‫כן.‬ ‫-בסידור הזה.‬
‫היינו צריכים לחשוב גם על החומר.‬
‫לא יכלו להשתמש בארד‬ ‫כי הפסלים יהיו כבדים מדי.‬
‫יהיה קשה להרים אותם.‬ ‫-כן, וגם זה יהיה יקר.‬
‫סיבים היה עדיף.‬ ‫והיינו צריכים לחשוב על הצבע.‬
‫זה עניין של טכניקה.‬
‫זה הפסל שהיה על הבמה?‬
‫כן.‬
‫כמה פסלים היו בסך הכול?‬
‫נראה לי יותר מ-200.‬
‫יותר מ-200?‬ ‫-כן.‬
‫אני רואה שיש כאן גם צעצועים.‬
‫קיבלתי את הרעיון ממגנטים למקרר.‬
‫הרעיון היה‬ ‫שיהיה אפשר לשנות את העיצוב שלהם.‬
‫הגיתי את הרעיון‬ ‫כשהרופא שלי אמר לי להפסיק לאכול ממתקים.‬
‫בגלל זה הם נראים כמו עוגיות וסוכריות.‬
‫זה נראה מוכר.‬
‫אני אוהב את הדמיון שלך.‬
‫אולי כדאי שתעסוק באומנות.‬
‫ממש כיף לשחק עם אלה.‬ ‫-כן.‬
‫כשאתה לא עובד,‬ ‫אתה מסתובב ומתפעל מהיצירות שלך?‬
‫כן.‬
‫כמו ילד שמתפעל מאוסף הצעצועים שלו?‬ ‫-כן.‬
‫בלילה, אחרי שהצוות שלי עוזב,‬ ‫אני נמצא בחדר הצביעה שלי.‬
‫אני מתהלך שם בתחתונים.‬
‫אני מכבה את האור,‬ ‫מסתובב בחדר ומסתכל ביצירות.‬
‫אני מת על זה!‬
‫אני לא יכול להסביר, אבל זה משמח אותי.‬
‫נראה לי שאנשים שאוהבים אספנות‬ ‫יכולים להזדהות איתי.‬
‫הם יכולים להסתכל‬ ‫בדברי האספנות שלהם כל היום,‬
‫בדיוק כמוני.‬
‫זו אותה ההרגשה.‬
‫זה משהו שאני אוהב ושמלהיב אותי.‬
‫אני מתבונן ביצירות,‬ ‫הופך אותן ומסובב אותן לצדדים.‬
‫ואז אני חושב על ליצור גרסה חדשה שלהן.‬
‫תמיד יש לי רעיונות חדשים.‬
‫זה אף פעם לא משעמם אותי.‬
‫הנה.‬ ‫-זה אחד מהפסלים האהובים עליי.‬
‫זו מומיה?‬ ‫-כן.‬
‫מומיה עם גלגל.‬
‫כן, נכון.‬
‫רואה?‬
‫כשסיימתי את הגרסה הזו,‬
‫חשבתי לעצמי, "יש לה גלגל,‬ ‫אבל אולי אני יכול להוסיף עוד משהו".‬
‫אני לא יודע לגבי אנשים אחרים,‬
‫אבל בשבילי, נוט אודום הוא אומן.‬
‫בפעם הראשונה שראיתי את "דום דוג",‬ ‫הבחנתי בחיבור שלך לאומנות.‬
‫ראיתי אותו במופע "דיו 7".‬
‫כן, במופע "דיו 7".‬
‫נכון?‬ ‫-כן, נכון.‬
‫וראיתי עוד אחד בצ'יאנג מאי.‬
‫בגלידרייה.‬ ‫-כן, כן.‬
‫איך הגית את הרעיון של "דום דוג"?‬
‫הרעיון עלה לי כשנדלקתי על מישהי, והיא לא…‬
‫היא לא היית בליגה שלך?‬ ‫-בדיוק.‬
‫לא היית ברמה שלה.‬
‫הרגשתי שאני אנדרדוג.‬
‫זה היה שילוב של ההרגשה הזאת‬ ‫עם בושה בשל המגרעות שלי.‬
‫אני תמיד מרגיש שאני אנדרדוג,‬
‫אז רציתי ליצור דיוקן עצמי.‬
‫משם זה התחיל.‬
‫הצגתי אותו על הבמה במופע "דיו 7".‬
‫אחרי המופע, הרסתי אותו.‬
‫כי זה היה רק רקע.‬ ‫-אוקיי.‬
‫ואז הכנתי אחד חדש והצגתי אותו בגלידרייה.‬
‫הייתי צריך להכין ספלים וקעריות לגלידרייה,‬ ‫אז הכנתי גם את הפסל.‬
‫- צ'יאנג מאי, 2009 -‬
‫למדתי גם מיומנויות אחרות,‬ ‫כמו שריפת קרמיקה.‬
‫זה מקרמיקה?‬
‫כן, זה מקרמיקה.‬
‫הייתי צריך ללמוד תוך כדי עשייה.‬
‫בהתחלה הכנתי משהו כמו 30 פסלים.‬
‫חצי מהם נשברו.‬
‫הייתי מרוצה מה-15 שיצאו טוב.‬
‫במהלך ההובלה שלהם…‬ ‫-הם נשברו.‬
‫כן. בחלק מהם נהיו סדקים.‬ ‫אלה היחידים שנשארו לי.‬
‫לא נשארו לי עוד.‬ ‫-באמת?‬
‫אלה היחידים ללא פגמים.‬ ‫-אוקיי.‬
‫נראה לי שעבדת‬ ‫על הקולקציות האלה באותה תקופה.‬
‫נראה שיש ביניהן קשר. נכון?‬
‫עשיתי את אלה אחרי שלמדתי לשרוף קרמיקה.‬
‫אני לא בטוח כמה זמן עבר.‬
‫כנראה בסמוך למופע שבו ירדתי על כמה חיילים.‬
‫כן.‬
‫אתה זוכר שחייל התקשר אליי?‬
‫כן.‬
‫אני…‬
‫לא הרגשתי טוב באותה תקופה.‬
‫הייתי מתוסכל,‬
‫ולא ידעתי איך להתגבר על זה.‬
‫אני לא אדם שמפרסם באינטרנט איך הוא מרגיש.‬
‫אני מביע את הרגשות שלי דרך האומנות שלי.‬
‫אז פיסלתי את הדמויות האלה.‬ ‫אפילו קניתי כבשן.‬
‫הוא מאחור, ואני לא צריך‬ ‫לנסוע ללאמפנג או לצ'יאנג מאי.‬
‫התאמנתי בעבודה איתו.‬
‫כדי שזה יהיה מובן יותר‬
‫זה כאילו ניסיתי לזמן משהו.‬
‫כמו השלט.‬
‫נראה שהדמות מוחאת על משהו.‬
‫חבלים וחוטי חשמל כרוכים סביב הדמות.‬
‫זו תחושה של דיכוי.‬
‫אני לא רוצה להסביר, אבל זה מה שהרגשתי אז.‬
‫זה כמו יומן או תזכורת מהתקופה ההיא.‬
‫מקודם אמרת לי‬
‫שהרבה אנשים היום אוהבים‬ ‫לפרסם ברשתות חברתיות איך הם מרגישים.‬
‫אחרי שהם מפרסם את זה ומקבלים תגובות,‬ ‫הם מרגישים הקלה.‬
‫אבל במקרה שלך,‬ ‫יצרת את הפסלים האלה לבד בבית שלך.‬
‫זה באמת עזר לך?‬ ‫אף אחד לא ראה אותם או שמע עליהם.‬
‫הצלחתי לשחרר את הרגשות שהעיקו עליי,‬ ‫וזה מה שחשוב.‬
‫אני חושב שזה טוב שלא קיבלתי שום תגובות.‬
‫חלקן היו יכולות להיות שליליות,‬ ‫ואני לא רוצה להתמודד עם זה.‬
‫אני רק משחרר את הרגשות שלי וממשיך הלאה.‬
‫אלה ציורים על עץ.‬ ‫-כן, עץ.‬
‫יש לך אובססיה לזה.‬
‫יש כל כך הרבה.‬
‫מתי ציירתי את זה?‬
‫בשנת 2014.‬
‫ציירתי את זה ב-2014.‬ ‫-וואו! לפני כמעט עשר שנים.‬
‫וגם את זה.‬
‫הציור הזה מ-2015.‬
‫עוד אחד מ-2017.‬
‫ציירתי אותם בשנים ההן.‬
‫אני רואה שגם בזה יש חריטות.‬
‫למה עשית את זה?‬
‫לא ציירתי את זה על קנבס, אלא על לוח עץ.‬
‫אז במקום לצייר את הקווים במכחול,‬
‫השתמשתי בכלי לנגרות.‬
‫זה נראה כמו מקדחה.‬
‫קוראים לזה רוטר.‬
‫השתמשתי בכלי הזה כדי לצייר קו.‬
‫השתמשתי גם בכלי לגילוף בעץ.‬ ‫-אוקיי.‬
‫זה כמו לגלף עץ.‬
‫זה מזכיר לי את מה שעשינו בשיעור אומנות.‬
‫זה כמו שעושים הדפס.‬
‫רציתי משטח מחוספס, לא חלק.‬
‫זה נראה יותר כמו מלאכת יד.‬
‫היצירה הצליחה להעביר את הסיפור שרצית לספר?‬
‫יש משמעות למשטח המחוספס?‬
‫מה קדם למה, הטכניקה או הסיפור?‬
‫קודם ההרגשה שלי, אחר כך הטכניקה.‬
‫כשמשהו מטריד או מכעיס אותי,‬
‫אני רוצה ליצור משטח מחוספס.‬
‫ציור או איור על קנבס לא מספק אותי.‬
‫אני צריך לגלף ולחרוט.‬
‫יש אבק בכל מקום. הרעש שהמכשיר משמיע…‬
‫בהתחלה אני מתמקד בהנאה.‬
‫אחר כך מגיעים הסיפורים שאני רוצה לספר.‬
‫הציורים שלי הם שילוב.‬
‫אפשר לומר‬
‫שהציורים האלה הם מופשטים למחצה.‬
‫בסדר, מופשטים למחצה.‬ ‫-כן.‬
‫חלקם מובנים, חלקם לא.‬
‫אבל יצירות מופשטות הן לא מובנות.‬
‫לכן אלה מופשטות למחצה.‬
‫הייתי רוצה לפרש‬ ‫את הסגנון המופשט למחצה שלי‬
‫כחלום.‬
‫כשחולמים, אף פעם לא קורה רק דבר אחד.‬
‫כאילו, זה אף פעם לא‬ ‫"אתמול בלילה חלמתי על תנין".‬
‫זה יותר כמו "תנין רדף אחריי,‬ ‫אז קפצתי ונפלתי לנהר.‬
‫"ואז ראיתי רוח רפאים ואת המורה שלי לשעבר.‬
‫"החבר שלי אמר לי שהאוכל מוכן."‬
‫זה מופשט למחצה.‬
‫היצירות שלי הן כאלה.‬
‫הן מייצגות הרגשה שהייתה לי‬ ‫לגבי מישהו או משהו באותו הזמן.‬
‫כיף לשלב את היצירות ביחד.‬
‫אוקיי.‬ ‫-הן תיעוד של אותו הרגע.‬
‫הן מלמדות על הקשיים שהיו לי.‬
‫האמת היא שאני לא רוצה להסביר,‬
‫כי כיף לתת לאחרים לפרש את היצירות בעצמם.‬
‫זה עשוי להשפיע על הדמיון שלהם,‬
‫או אולי הם יתחברו לסיפור שלי.‬
‫יש אנשים שאוהבים את זה, יש אנשים שלא.‬
‫ראיתי קולקציה נוספת שמתקשרת לזו.‬
‫קולקציית מחבטי טניס השולחן.‬
‫היצירות האלה התחילו מצורה מרובעת.‬
‫כן.‬ ‫-אחר כך יצרתי מהן את הצורה הזאת.‬
‫רציתי לראות אם אצליח לעשות את זה,‬
‫או אם אוכל לגרום לזה לעבוד.‬
‫למה מחבטי טניס שולחן?‬
‫אין לי מושג.‬
‫ברצינות, אני לא יודע.‬
‫- "יש יותר מדרך אחת‬ ‫להשתמש במחבט פינג פונג" -‬
‫מבקר אומנות בא לראות את היצירות שלי.‬
‫הפרשנות שלו ליצירות האלה הייתה‬ ‫"זה בגלל שאתה עובד לבד".‬
‫אוקיי.‬
‫"אתה כנראה מחפש אינטראקציה עם מישהו,‬
‫"או עם עצמך."‬
‫לא חשבתי על זה מקודם.‬
‫לא היית מודע?‬ ‫-נכון.‬
‫ככה הוא פירש את זה,‬ ‫שאני רוצה אינטראקציה עם מישהו.‬
‫למען האמת, המקצוע הזה הוא מופע של אדם אחד.‬
‫זה בודד מאוד.‬ ‫-אתה רק מצייר.‬
‫נכון. כן.‬
‫זה בדיוק כמו שכותבים ספר.‬
‫צריך להיות לבד כדי להתרכז.‬
‫אחרת לא אצליח להתרכז.‬ ‫-כן.‬
‫אתה מחפש אינטראקציה.‬
‫זה מה שהוא אמר, ואני די מסכים איתו.‬
‫אני יכול להפוך את המחבט?‬ ‫-כן.‬
‫הוא לתלייה.‬ ‫-כן.‬
‫חשבתי שציירת גם מאחור.‬
‫האמת שכן.‬
‫על הוא שם.‬
‫במחבט הזה ציירתי בשני הצדדים.‬
‫יש לך מחבטים בהרבה גדלים.‬
‫הכנתי את זה לפני הרבה זמן.‬ ‫-יש מתלה.‬
‫כן.‬ ‫-אתה משוגע.‬
‫קודם ציירתי בצד הזה.‬
‫אבל רציתי לצייר עוד.‬
‫היו לי עוד רעיונות,‬ ‫אבל לא נשארו לי לוחות עץ.‬
‫אי אפשר לעשות את הצורה הזאת ביום אחד.‬ ‫זה לוקח זמן.‬
‫לפחות עשרה ימים.‬
‫אז החלטתי לצייר גם בצד הזה.‬
‫הנה.‬ ‫-אוקיי.‬
‫אחרי שציירתי בצד הזה,‬ ‫הייתי צריך להחליט איזה צד אני אוהב.‬
‫החלטתי שאציג את הצד‬ ‫שמוצא חן בעיניי באותו רגע.‬
‫כשהוא ישעמם אותי, אחליף לצד השני.‬
‫כן.‬
‫בכל פעם שאני חושב על משהו‬ ‫שרק משוגעים יעשו אותו,‬
‫הוא עשה אותו.‬
‫ידעתי.‬
‫שמתי לבד שביצירות האלה,‬
‫במיוחד בשלוש האלה,‬
‫יש שולחן.‬
‫כן.‬
‫על מה חשבת? למה שולחן?‬
‫יש גם מישהו ישן מתחתיו.‬
‫היה לי רעיון אחד בראש,‬
‫שנבע מהמונח "שולחן שף".‬
‫זה די פופולרי היום.‬
‫אז…‬
‫ואז משום מקום חשבתי על "שולחן בדיחות".‬
‫אני לא יודע איך חשבתי על זה, זה פשוט קרה.‬
‫כנראה בגלל שאני בדחן או קומיקאי.‬
‫אז זה כמו "שולחן הבדיחות" שלי.‬
‫אתה יודע, כשאני מדבר עם אנשים עליך,‬
‫כולם אומרים את אותו הדבר.‬
‫הם רוצים לדעת מה עובר לך בראש,‬
‫למה היצירות שלך כאלה.‬
‫המוח שלך הוא כמו פארק שעשועים.‬
‫משהו כזה.‬ ‫-אני לא בטוח לגבי זה.‬
‫אולי…‬
‫זו שאלה טובה.‬
‫התשובה היא שהדברים האלה נמצאים בראש שלי.‬
‫הם כולם דחוסים שם למעלה.‬
‫לפעמים אני מתעורר מוקדם ולא מצליח לישון.‬
‫- 1 באוקטובר 2019 -‬
‫הדבר הראשון שעולה לי בראש כשאני מתעורר‬
‫הוא התמונות המשוגעות האלה, ברצינות.‬
‫"אצייר את זה.‬
‫"אשתמש בצבע הזה ובצבע הזה."‬ ‫-כן.‬
‫לפעמים אני מרגיש כאילו…‬
‫יש לי הפרעה נפשית.‬
‫לכן החדר הזה הוא כמו בית חולים בשבילי.‬
‫המוח שלי מלא בתמונות כאלה.‬
‫אני רוצה לדעת אם זה ככה‬ ‫גם אצל אומנים אחרים.‬
‫ציור בא לי בטבעיות,‬
‫אבל אני צריך להתאמץ כדי להכין מופע.‬
‫אני צריך לבחור בקפידה‬ ‫את הסיפורים והבדיחות.‬
‫אבל האומנות,‬
‫היא זורמת ממני החוצה.‬
‫אני לא מגזים. יש לי‬ ‫כל כך הרבה רעיונות שאני לא עומד בקצב.‬
‫אוקיי.‬ ‫-אני לא מסוגל להשתמש בכולם.‬
‫הלוואי שהיו לי עשר ידיים בשביל זה.‬
‫אולי בגלל זה אתה טוב בביצוע משימות במקביל.‬
‫כן.‬ ‫-אתה פשוט רוצה לעשות הכול.‬
‫אני אף פעם לא עושה רק דבר אחד.‬ ‫אני עושה כמה דברים באותו הזמן,‬
‫הרבה דברים בבת אחת.‬
‫זה מרגיש כאילו יש בתוכי מלא רעיונות.‬ ‫-אתה רוצה להוציא אותם החוצה.‬
‫כן.‬ ‫-אתה שוכח לפעמים?‬
‫הרבה אנשים לא זוכרים את החלומות שלהם,‬ ‫וזה מתסכל אותם.‬
‫כן, זה קורה גם לי.‬
‫כדי לזכור את החלום שלי,‬
‫אני מתעורר ומצייר אותו.‬
‫אני מנסה להיזכר מה היה בחלום שלי.‬
‫לפעמים אני לא זוכר, ולפעמים עולים לי בראש‬ ‫דברים מעניינים אחרים.‬
‫- אהבתי -‬
‫- ינשוף -‬
‫- דודה בעקבים גבוהים -‬
‫- יצירה מוזרה של אדם רגיל? -‬
‫אפשר לראות את הסקיצות שלך?‬
‫שמתי לב שאתה אוהב לשרבט כל הזמן.‬
‫אני מצייר סקיצות כל יום.‬
‫מה עם הערימה הזאת?‬
‫איך אתה עושה את זה?‬
‫למשל זה, מה עבר לך בראש?‬
‫מה הסיפור?‬
‫למען האמת, הסקיצות האלה נבעו‬ ‫מהרגשות שלי, לא מהמחשבות שלי.‬
‫אוקיי.‬
‫כדי לחשוב על רעיון,‬
‫צריך להשקיע אנרגיה בחשיבה, בניגוד להרגשה.‬
‫כשאני מרגיש משהו,‬ ‫אני לוקח דף ומרסס עליו קצת צבע.‬
‫בדיוק כמו שילדים עושים.‬
‫זה מגוחך. זה טיפשי.‬ ‫-אוקיי.‬
‫ריססתי צבעים וכתבתי משהו.‬
‫תראה, זה ציטוט.‬
‫"כאב קצר עדיף על סבל מתמשך."‬
‫מה זה?‬ ‫-יש גם מרשם.‬
‫הלכתי לרופא או משהו.‬
‫- אודום טפאניץ',‬ ‫כדור אחד שלוש פעמים ביום -‬
‫זה בטח לרפלוקס קיבתי-ושטי.‬ ‫-טוב.‬
‫זה כמו יומן.‬
‫מבין?‬
‫כדי להזכיר לך את כאב הבטן שהיה לך.‬
‫נכון. הדבקתי כאן את המרשם.‬
‫לפעמים אני לוקח קבלה מחנות‬
‫ומדביק אותה על ציור.‬
‫מה עם זה?‬
‫"האושר שלך תלוי בגישה שלך, לא…"‬
‫אני לא מצליח לקרוא.‬ ‫-"לא בדברים שיש לך."‬
‫אתה יכול לספר לי על זה?‬
‫זה בשביל ללמד את עצמי.‬
‫אלה ציטוטים שנתקלתי בהם.‬
‫הסתכלת בסקיצות האלה מאז שציירת אותן?‬ ‫-כן.‬
‫הן יהפכו ליצירת אומנות?‬
‫כן.‬ ‫-באמת?‬
‫כמו הציור הזה,‬
‫ציירתי אותו לכיף.‬
‫זה יצור כלאיים של נחש וברווז.‬
‫ציירתי אותו לפני הרבה זמן, ב-2017.‬
‫אחר כך חשבתי שזו דמות ממש טובה,‬ ‫אז עשיתי גרסה גדולה יותר.‬
‫הכנתי דגם קטן כדי לראות איך היא תיראה.‬
‫וככה התפתחה היצירה.‬
‫זה מתחיל מסקיצה טיפשית כמו זו.‬
‫נעל.‬ ‫-נכון.‬
‫תהיתי איך הדמות תיראה עם נעל כזאת.‬
‫כשאני מרגיש שזה יכול להיות מעניין,‬ ‫אני מתחיל ליצור את הפסל.‬
‫אני עושה זאת כדי לראות‬ ‫אם הוא משקף את ההרגשה שלי.‬
‫אוקיי.‬ ‫-הפסל הזה עדיין לא שם.‬
‫לכן הוא נראה מגושם.‬
‫רגליים של בן אדם לא התאימו,‬ ‫אז שיניתי אותן לרגליים של פיל.‬
‫לפסל הזה קוראים "מארה".‬
‫רגע, הראש מתנתק?‬ ‫-אני אוהב להעביר את הראש מפסל לפסל.‬
‫כדי לראות למי הוא יתאים.‬
‫קיבלתי את הרעיון לזה כשאכלתי מלון מריר.‬ ‫המרקם שלו מצא חן בעיניי.‬
‫לפסל לא היה ראש, ונגמרו לי הרעיונות.‬
‫אז התחלתי לעשות את זה,‬
‫את הפסל הזה.‬ ‫-ראיתי את הסקיצה שלו.‬
‫אחרי שהכנתי את הגוף,‬
‫החלטתי להכין את הראש הזה,‬
‫בגלל שראיתי כלב פאג.‬
‫הבנת את הרעיון, נכון?‬
‫אחר כך אני צריך לראות אם הראש מתאים.‬
‫כשארגיש שזה הראש המתאים,‬
‫אשלח את הפסל לבית יציקה,‬
‫כדי שהם יכינו עותק שלו.‬
‫- בית יציקה לפיסול, נונתאבורי -‬
‫במקום הזה מכינים פסלים גדולים יותר.‬
‫כאן מתחילה הקולקציה הכאוטית והמטריפה שלי.‬
‫זהו תהליך היציקה.‬
‫תסתכל.‬
‫אלה בננות. זה ממש קשה לעשות את זה.‬
‫אנשים לא יודעים.‬
‫הם חושבים שמשתמשים‬ ‫בתבנית יציקה אחת כדי ליצור פסל שלם.‬
‫זה לא כך.‬
‫אנחנו צריכים לחבר את כל החלקים יחד.‬
‫אני לא בטוח למה הכנתי כל כך הרבה.‬
‫אבל אם אף אחד לא יקנה אותם,‬ ‫אבקש מאימא שלי עזרה.‬
‫עזרה במה?‬ ‫-למכור אותם ברחוב.‬
‫"יצירות אומנות! שווה לראות!"‬
‫אלה לא קופות חיסכון.‬
‫הבנתם למה אני מתכוון?‬
‫היא מסתובבת בעיר ושואלת,‬ ‫"מישהו רוצה לקנות את היצירות של הבן שלי?‬
‫"מישהו מחפש יצירות אמנות?"‬
‫שאלתי את עצמי אם אני מבין כמה זה קשה.‬
‫- סטודיו האפילנד, בנגקוק -‬
‫אני מתחיל להבין מה אתה עושה כאן‬ ‫במתחם האומנויות הזה כל היום.‬
‫אתה יכול לבלות כאן יום שלם.‬ ‫-כן.‬
‫אתה יכול להגיד לנו מה אתה מכין כרגע?‬
‫שטיחים.‬
‫אני ממש רוצה שהבת שלי תראה את זה.‬ ‫היא אוהבת לסרוג.‬
‫אם נבוא, אתה מוכן ללמד אותנו?‬
‫בטח. יש לנו מומחים לשטיחים כאן.‬
‫מה מעניין אותך בהכנת שטיחים?‬
‫התחשק לי לעשות שינוי.‬
‫עבדתי עם עץ, שזה חומר קשה וחזק.‬
‫רציתי לדעת איך זה ירגיש‬
‫לעבוד על הסקיצות שלי עם חומר רך.‬
‫זו הסיבה.‬
‫עשיתי סקיצה והפכתי אותה לשטיח.‬
‫בהתחלה חיפשתי ביוטיוב איך עושים את זה.‬
‫זה בכלל לא קל.‬
‫צריך לדעת איך להשתמש באקדח אריגה.‬
‫צריך לדעת איך למתוח חוטים על מסגרת.‬
‫צריך ללמוד את כל הדברים האלה.‬
‫ממש רציתי לעשות את זה,‬ ‫אז יצרתי קשר עם מדריך לאריגת שטיחים.‬
‫ביקשתי ממנו לבוא וללמד אותנו כאן.‬
‫זה מה שביקשת?‬ ‫-כן.‬
‫ארגנו סדנת אריגת שטיחים לצוות שלי.‬
‫התחלתי מהכנת שטיחים קטנים.‬
‫כמו זה.‬ ‫-לאימון.‬
‫בהתחלה התאמנתי על עיצובים פשוטים.‬
‫אחרי שהשתפרתי,‬
‫ניסיתי להכין שטיח גדול יותר עם עיצוב פשוט.‬
‫זה יצא די יפה.‬
‫הייתי צריך ללמוד לגלח עם קוצץ מיוחד.‬
‫זה כמו לגלח שיער.‬ ‫-אני מבין.‬
‫לעצב את השיער שלו.‬ ‫-כן.‬
‫אחר כך התחלתי לעשות עיצובים מורכבים יותר.‬
‫הכנתי כל כך הרבה שטיחים‬ ‫עד שהייתי מרוצה מהמיומנות שלי.‬
‫השטיח הזה הוא השטיח האחרון שהכנתי,‬
‫אחרי שכבר קלטתי את העניין.‬
‫זאת אומרת, איך ליצור את המרקם והרכות.‬
‫זה לא רך מדי.‬
‫מדובר בצפיפות ובדחיסות.‬
‫אני מרגיש בר מזל‬ ‫שזכיתי לראות את היצירות שלך היום.‬
‫חבל שלא הרבה אנשים רואים אותם.‬
‫ברצינות. תסתכל על השטיח הזה, הוא…‬
‫הוא מטריף.‬
‫אני יכול לגעת בו כל היום.‬
‫זה ממש כיף.‬
‫זה כמו שאמרת, בכל אדם יש טירוף כלשהו.‬
‫כולנו פגומים,‬
‫בצורה זו או אחרת.‬
‫כל בני האדם קצת דפוקים בראש.‬
‫אנחנו רק מעמידים פנים שאנחנו נורמליים.‬ ‫לפחות זה מה שאני מרגיש.‬
‫מכל השיחה שלנו עד עכשיו,‬
‫אני יודע שאתה אוהב ליצור אומנות.‬
‫חשבת מה תהיה עבודת האמנות האחרונה שלך?‬
‫כבר חשבתי על זה.‬
‫עשיתי סקיצה.‬
‫כשאמות, אני רוצה שישרפו אותי.‬
‫אני לא רוצה להיקבר.‬
‫אחרי שריפת הגופה, ייקחו את העצמות שלי‬
‫ויטחנו אותם לאבקה.‬
‫אחר כך ישימו את האבקה בשעון חול.‬
‫- אודום טפאניץ', הסוף -‬
‫שעון חול כזה.‬
‫וזה יהיה הסוף של אודום טפאניץ'.‬
‫בחדר שלי יש מראה ענקית.‬
‫היא בגדול של הקיר הזה.‬
‫היא פיצוי על המראה הסדוקה‬ ‫שהייתה לי כשהייתי ילד.‬
‫היו בה מלא סדקים.‬
‫אחרי מקלחת,‬
‫אני נעמד עירום מולה.‬
‫אני רק מסתכל על עצמי ובוחן את גופי.‬
‫יש לי אף גדול, בטן גדולה,‬
‫ישבן שטוח ורגליים רזות‬ ‫עם כתמים כהים עליהן.‬
‫בכל פעם שאני מסתכל על עצמי במראה,‬
‫אני חושב, "אלוהים, מה עשיתי לעצמי?‬
‫"איך זה קרה?"‬
‫זה לא היה אמור לקרות.‬ ‫-כן.‬
‫מה עוללתי לעצמי?‬
‫הבוקר, כשאכלנו מרק אטריות,‬
‫מוכר לוטו אמר לי,‬
‫"אתה נוט אודום? אתה נראה ממש טוב."‬
‫אלוהים!‬
‫התחשק לי לתת לו את כל הכסף שלי.‬
‫- מחוז סורין -‬
‫זה הבית שלך?‬
‫לא, זה לא.‬
‫הבית שלי היה ליד הבית הזה.‬
‫בנו בניין במקומו.‬
‫הוא היה כמו הבית הזה.‬
‫הכול היה עשוי מעץ.‬
‫בזמנו, לא הייתה תקרה.‬
‫כשהסתכלת למעלה, היית רואה את הגג?‬
‫כן.‬
‫כמה זמן גרת כאן?‬
‫תן לי לחשוב. אבא שלי נפטר…‬
‫כשהייתי בן 5 או 6.‬
‫ואחר כך אימא שלי החליטה לעבור לכאן.‬
‫אני…‬
‫למדתי בבית הספר היסודי כאן.‬
‫טוב. איפה ישנתם?‬
‫למיטב זיכרוני, ישנו כאן.‬
‫מכאן עד לכאן.‬
‫ישנו בתוך כילה.‬
‫באותה הכילה?‬ ‫-כן. ושם היה מאוורר אחד.‬
‫הוא לא היה יכול להסתובב‬
‫כי הכילה הפריעה לו.‬
‫אז הוא היה עושה…‬
‫אני לא יודע איך אימא שלי יכלה לישון.‬ ‫הוא השמיע רעש…‬
‫כל הלילה.‬
‫זה אותו מאוורר שעל עטיפת האלבום שלי.‬
‫באמת?‬ ‫-כן‬
‫שמתי אותו על עטיפת האלבום‬ ‫כי יש לו משמעות עבורי.‬
‫המאוורר תמיד היה עושה…‬
‫מה הייתה שגרת הבוקר שלך? מה עשית?‬
‫לפני שאימא שלי הייתה הולכת לשוק,‬ ‫היא הייתה מבקשת ממני להבעיר אש.‬
‫בתנור פחמים?‬ ‫-נכון.‬
‫קודם כל צריך להדליק אבוקה.‬
‫בתקופה ההיא אימא שלי מכרה‬ ‫אטריות אורז ברוטב קארי דגים.‬
‫ואז התקלחת והלכת לבית הספר?‬
‫כן. הייתי הולך ברגל‬ ‫כי לא הייתה לנו מכונית.‬
‫בית הספר שלך היה רחוק מפה?‬ ‫-מאוד רחוק.‬
‫כן.‬ ‫-כמה קילומטרים.‬
‫כן. הייתי צריך ללכת עד לשם.‬
‫לא היו לך אופניים?‬ ‫-לא.‬
‫רציתי אופניים כי לחברים של היו.‬
‫אחרי הלימודים, חזרתי הביתה ברגל.‬
‫ואז…‬
‫אתה יודע, אף פעם לא הכנתי שיעורי בית.‬
‫אף פעם.‬ ‫-פשוט לא הכנת אותם?‬
‫כן. אתה יודע למה?‬
‫הייתי צריך לשטוף כלים וסירים‬ ‫מהחנות של אימא שלי.‬
‫אימא שלי שטפה חלק מהם,‬ ‫אבל עדיין הייתי צריך לעזור.‬
‫לא היה מי שיעזור לי עם שעורי הבית.‬
‫אף אחד.‬
‫אימא שלי הייתה עסוקה.‬
‫אפילו לא היה לה זמן לישון.‬
‫זו הייתה תקופה קשה מאוד עבורנו.‬
‫היא נאלצה למכור אוכל מהבוקר עד הערב.‬
‫אחר כך,‬
‫אימא שלי הציבה כירה בחוץ.‬
‫היא הפסיקה למכור אטריות אורז, סום טאם‬ ‫ובננות מטוגנות והתחילה למכור פאד תאי.‬
‫היא עבדה כפול.‬
‫היא מכרה אוכל גם בלילה.‬ ‫-כן.‬
‫זו הייתה תקופה קשה בשבילנו.‬
‫התעוררתי בחמש בבוקר והלכתי לשוק.‬
‫קניתי מצרכים לאוכל שהייתי מוכרת.‬
‫אחר כך הייתי פותחת את החנות.‬
‫הייתי מארגנת ומסדרת את הכול.‬
‫הייתי עורכת את השולחנות ושמה כיסאות.‬
‫הייתי צריכה לקלף פפאיות‬ ‫ולהכין תערובת לבננות המטוגנות.‬
‫הייתי בשנות ה-20 לחיי ובלי כסף.‬ ‫זה היה הדבר היחיד שידעתי לעשות.‬
‫לא הייתה לי אגורה.‬
‫השתמשתי בכסף ממכירת האוכל‬ ‫כדי לשלם על שכר הדירה וחשבון החשמל.‬
‫וגם על חשבון המים.‬
‫רק רציתי להרוויח כסף,‬
‫אבל לא רציתי להיות עשירה.‬
‫אני לא יודעת איך הצלחתי לגדל אותו.‬
‫מה הדבר הכי נורא שאימא שלך עשתה?‬
‫הזיכרון נחרט בליבי.‬
‫הלכנו לשוק, והייתה שם חנות פוסטרים.‬
‫היה שם פוסטר של כלבים משחקים פוקר.‬
‫הרבה כלבים יושבים סביב שולחן,‬ ‫מעשנים ומשחקים פוקר.‬
‫הפוסטר מצא חן בעיניי, חשבתי שזה מצחיק.‬
‫ביקשתי מאימא שלי לקנות לי אותו.‬
‫והיא קנתה לי‬ ‫את הפוסטר עם הכלבים שמשחקים פוקר.‬
‫חזרנו הביתה.‬
‫רצתי פנימה כדי לתלות את הפוסטר.‬
‫רציתי לתלות אותו מתחת למדרגות.‬
‫חיפשתי דבק או מתלה כדי לתלות אותו.‬
‫בזמן שתליתי את הפוסטר,‬ ‫אימא שלי לקחה אותו וקרעה אותו.‬
‫מה?‬
‫הייתי בהלם.‬
‫לא ידעתי מה לעשות. הייתי בשוק.‬
‫ואז היא עזבה בכעס.‬
‫הרגשתי כאילו אימא שלי נתנה לי סטירה.‬
‫לא ידעתי למה היא עשתה את זה.‬ ‫-לא?‬
‫בזמנו, לא ידעתי.‬
‫כשהתבגרתי, הבנתי למה היא עשתה את זה.‬
‫היא הייתה מותשת.‬
‫היא חשבה שאעזור לה להכניס לבית את הקניות,‬
‫את הפפאיות, שבבי הקוקוס‬ ‫ויתר הדברים הכבדים.‬
‫במקום זאת, נכנסתי פנימה‬ ‫כדי לתלות את פוסטר.‬
‫היא נאלצה לסחוב הכול.‬
‫לא עזרתי לה בכלל.‬
‫בגלל זה היא התעצבנה כל כך.‬
‫לא קלטתי את זה.‬
‫לכן האירוע היה טראומטי בשבילי.‬
‫תהיתי למה היא כל כך רעה אליי.‬
‫חוץ מזה, היו עוד דברים.‬
‫היא אף פעם לא חיבקה אותי.‬ ‫אף פעם לא עזרה לי בשעורי הבית.‬
‫אף פעם לא לקחה אותי לבית הספר‬ ‫כמו במשפחות אחרות.‬
‫סיפור לפני השינה?‬ ‫זה שטויות שרואים רק בסרטים.‬
‫הייתי אומלל.‬
‫חשבתי שלחיות איתה זה סבל.‬
‫אז החלטתי לברוח.‬
‫ניסיתי למצוא דרך לברוח.‬
‫חשבתי שכדאי לי‬ ‫לעבור לגור עם קרובי המשפחה שלי.‬
‫ביקרתי אותם בעבר.‬
‫הם נתנו לי כסף בראש השנה הסיני.‬
‫הייתי אצלם פעם אחת.‬
‫קיבלתי כמה מאות באט.‬
‫זכרתי שהכסף היה מקור האוכל שלי.‬
‫נשמע שהיה להם כסף.‬ ‫-כן. אז הלכתי אליהם.‬
‫איפה הם גרו?‬
‫מחוז באן בונג בצ'ונבורי.‬
‫בזמנו הדרך כאן לא הייתה סלולה.‬ ‫הדרך הייתה מאדמה אדומה.‬
‫כשמכונית עברה כאן,‬ ‫האדמה האדומה נכנסה לנו לבית.‬
‫זה היה נראה ככה.‬
‫גנבתי את הכסף של אימא שלי.‬
‫גנבת לה את הכסף?‬
‫כן. בחנות שלה הייתה סלסלה עם כסף.‬
‫אוקיי.‬ ‫-היו בה מטבעות ושטרות,‬
‫וגם כמה קמעות. משם לקחתי את הכסף.‬
‫גנבתי אותו במשך הרבה ימים.‬
‫באותו היום חיכיתי להזדמנות לברוח.‬
‫אני זוכר ששמתי את הדברים שלי בתיק קודאק.‬
‫קיבלתי אותו במתנה, אבל אני לא זוכר ממי.‬
‫והחבאתי את התיק.‬
‫אימא שלי חזרה הביתה.‬
‫כרגיל, היא הלכה לתנור.‬
‫היא התחילה לארגן את המצרכים ואמרה לי‬
‫ללכת לקנות בקבוק רוטב סויה.‬
‫באותו הרגע ידעתי שההזדמנות שלי הגיעה.‬
‫הסתכלתי עליה.‬ ‫היא הייתה עסוקה, אז לקחתי את התיק.‬
‫באותה תקופה עבר פה קו 99.‬
‫זה היה אוטובוס אדום בלי מזגן.‬
‫הוא עצר ליד הבית שלי.‬
‫פשוט רצתי.‬
‫לא ראיתי אותו,‬ ‫אבל מישהו ראה אותו עולה על אוטובוס.‬
‫הצלחת לישון באותו הלילה?‬
‫לא. איך יכולתי לישון?‬
‫חשבתי מה עליי לעשות.‬
‫לא ניסית להחזיר אותו?‬
‫לא היה לי כסף לכרטיס אוטובוס.‬
‫אחר כך ירדתי מהאוטובוס בתחנת מו צ'יט.‬
‫לא ידעתי איך להגיע לצ'ונבורי משם.‬
‫לא היה לי מושג.‬
‫באוטובוס היה נזיר.‬
‫שאלתי אותו איך להגיע לבאן בונג בצ'ונבורי.‬
‫הוא לקח אותי איתו.‬
‫היו שם עובדים של התחנה.‬
‫הוא ביקש מהם ללוות אותי‬ ‫לאוטובוס שנוסע לבאן בונג בצ'ונבורי.‬
‫כשהגעתי לבית של קרובי משפחתי,‬ ‫שיקרתי להם.‬
‫המצאתי סיפורים.‬ ‫אמרתי להם שאימא שלי הרביצה לי,‬
‫שהיא התעללה בי‬ ‫ואילצה אותי לעבוד כל היום וכל הלילה,‬
‫שהיא מהמרת.‬
‫ניסיתי להציג אותה כאימא מרושעת‬ ‫כדי שהם ירחמו עליי.‬
‫הייתי ממש שמוק.‬
‫כשגרת שם,‬
‫מתי התחלת לחשוב על אימא שלך או לדאוג לה?‬
‫לא חשבתי עליה בכלל.‬
‫באותו זמן הייתי עצבני מאוד עליה.‬
‫כעסתי עליה. הייתי פגוע.‬
‫לא חשבתי עליה.‬
‫ברחתי כשהייתי בן 15,‬
‫וחזרתי כשהייתי בן 20.‬
‫חשבתי לעצמי‬
‫שכדאי שאבדוק מה איתה.‬
‫הוא ברח, אבל הייתי צריכה לשרוד איכשהו.‬
‫הייתי צריכה להרוויח כסף.‬
‫לא יכולתי לקום ולעזוב הכול.‬
‫עדיין הייתי צריכה לשלם‬ ‫את שכר הדירה והחשבונות.‬
‫הוא היה רק תלמיד.‬
‫אני הייתי צריכה לשרוד כי הייתי ענייה.‬
‫לא היה לי אף אחד.‬
‫נכנסתי לבית.‬
‫הרגשתי כאילו הזמן עצר מלכת שם.‬
‫אותה הכילה, אותו המאוורר.‬
‫שום דבר לא השתנה. אני…‬
‫נעדרתי למשך כל כך הרבה שנים.‬
‫אפילו השירותים היו אותו הדבר.‬
‫הייתי בהלם.‬
‫והכי חשוב, ביום שבו חזרתי,‬
‫אימא שלי הייתה צריכה ללכת לאיזשהו טקס דתי.‬
‫היא בדיוק התלבשה.‬
‫ואז היא שמה…‬
‫שמה עגילים, כמו שנשים בדרך כלל עושות.‬
‫העגילים שלה היו מזהב מזויף.‬
‫הם היו ישנים ופגומים,‬ ‫אבל היא רק רצתה ללבוש אותם.‬
‫גם השרשרת שלה הייתה מזהב מזויף.‬
‫הבטתי בה וראיתי שהיא איבדה שן קדמית.‬
‫חשבתי לעצמי,‬ ‫"אימא שלי איבדה שן שהייתה לה לפני שברחתי".‬
‫לא היה לה כסף לרופא שיניים.‬
‫חשבתי,‬
‫"אלוהים אדירים.‬
‫"אימא שלי…‬
‫"אימא שלי…", אני לא יודע איך להסביר את זה.‬
‫תהיתי למה היו לה חיים כל כך קשים.‬
‫התעוררו בתוכי כל מיני רגשות.‬
‫כלומר, באותו הזמן,‬ ‫אני לא בטוח כמה זמן נשארתי שם.‬
‫חשבתי, "לעזאזל.‬
‫"רגע.‬
‫"אני…‬
‫"השארתי אותה לבד.‬
‫"עזבתי אותה לטובת חיים נוחים.‬
‫"אני…‬
‫"עזבתי אותה…‬
‫"לסבול לבד."‬
‫חשבתי לעצמי איזה מין אדם אני?‬
‫התחלתי לפקפק בעצמי.‬
‫"היי…‬
‫"תתבייש לך.‬
‫"אין לך בושה."‬
‫חשבתי שקרובי המשפחה שלי‬ ‫יעניקו לי עתיד טוב יותר,‬
‫אבל תראה מה קרה.‬
‫המצב רק התדרדר מן הפח אל הפחת.‬ ‫הוא לא השתפר.‬
‫מי בכלל יכול לתת לי עתיד טוב יותר?‬
‫ואז הבנתי‬ ‫שאני היחיד שיכול לדאוג שיהיה לי עתיד טוב,‬
‫ולא אף אחד אחר.‬
‫אחי הצעיר היה עדיין קטן.‬
‫אחי הבוגר מי יודע איפה הוא.‬
‫רק אני יכול…‬
‫לעצב את העתיד שלי.‬
‫המשכתי לחשוב על זה.‬
‫זה בגלל שגדלת בלי אבא?‬
‫דברים ששמעתי הטרידו אותי.‬
‫כן.‬ ‫-אנשים אמרו שאתה ממשפחה הרוסה.‬
‫שמעתי את זה הרבה פעמים.‬
‫אנשים נהגו לומר שילדים ממשפחה הרוסה‬ ‫או ילדים שגדלים בלי הורים,‬
‫הם ילדים בעייתיים.‬
‫אתה דוגמה מצוינת לזה.‬
‫אז חשבתי שאני צריך להיות בעייתי.‬
‫הייתי בעייתי כי זה מה ששמעתי.‬
‫כשהתבגרתי, הבנתי ואמרתי לעצמי,‬
‫"רגע. זה היה העבר.‬ ‫אבא שלך מת לפני הרבה זמן."‬
‫כלומר, אז מה אם אבא שלי מת?‬ ‫אני צריך להניח לו.‬
‫לתת לו לנוח על משכבו בשלום. הוא כבר מת.‬
‫זה לא היה קשור אליי.‬
‫זה לא היה קשור‬ ‫לשינויים לטובה או לרעה בחיים שלי.‬
‫לא יכולתי להשתמש בזה כתירוץ‬ ‫לכך שאני בעייתי.‬
‫לא היה לו שום קשר לזה.‬
‫הרבה אנשים נוהגים כך,‬
‫משתמשים בעובדה שגדלו במשפחה הרוסה‬ ‫כתירוץ להתנהג רע.‬
‫רגע, אין לזה שום קשר.‬
‫לכל אחד יש את החיים שלו,‬ ‫והוא צריך לקחת אחריות עליהם.‬
‫כל אחד צריך לדאוג לחיים שלו.‬
‫אסור לאנשים להשתמש בתירוץ הזה‬ ‫כדי להסתיר את ההתנהגות הרעה שלהם.‬
‫כל אדם חושב לעצמו,‬
‫"אני לא מסוגל, אני שבור,‬
‫"ההורים שלי מתו, גדלתי במשפחה הרוסה,"‬
‫וכדומה, צריך להתעורר.‬
‫אז כשהתחלת להרגיש‬ ‫שאתה רוצה לדאוג לאימא שלך,‬
‫מה עשית? סיפרת לה?‬
‫לא סיפרתי לה.‬
‫הייתה לי…‬
‫הייתה לי מטרה חדשה בחיים.‬
‫מקודם חייתי מיום ליום.‬
‫למדתי וביליתי עם חברים.‬
‫לא הייתה לי מטרה, אבל עכשיו זה השתנה.‬
‫הייתה לי מטרה שרציתי להשיג.‬
‫אז הייתי חייב להפסיק להתנהג רע,‬ ‫אחרת לא הייתי מצליח.‬
‫אחרי שמצאתי את מטרת חיי,‬
‫ניסיתי לא לסטות מדרך הישר.‬
‫עשיתי כל דבר כדי להרוויח כסף.‬
‫התאמצתי יותר.‬
‫מצאתי עבודה.‬
‫התחלתי לעבוד בתעשיית הבידור.‬
‫עבדתי כניצב ובצוות הפקה.‬
‫ניסיתי להתקדם בחיים כדי לחיות טוב יותר.‬
‫בתקופה ההיא היו הרבה הצעות עבודה.‬
‫אז חשבתי שאולי אימא שלי תוכל להפסיק לעבוד.‬
‫קניתי בית בגודל 96 מ"ר ב"באן סינדהורן",‬
‫עם החסכונות שלי.‬
‫שילמתי עליו בתשלומים.‬
‫אני זוכר שהוא עלה 1,700,000 באט.‬
‫אמרתי לאימא שלי,‬
‫"את לא צריכה לעבוד יותר. תעברי לגור איתי.‬
‫"אני אדאג לך."‬
‫זה מה שאמרתי לה.‬ ‫-מה היא אמרה?‬
‫בכיתי.‬
‫הכנתי סום טאם ללקוח.‬
‫הוא בא ואמר,‬
‫"אימא, תעברי לגור איתי בבנגקוק.‬ ‫אני אדאג לך.‬
‫"אני אדאג לכל מה שתצטרכי."‬
‫עדיין הייתי חזקה, והעסקים היו טובים.‬
‫הוא אמר את זה כשהיה אצלי לקוח.‬
‫התחלתי לבכות עם עלי ומכתש ביד והלכתי משם.‬
‫דיברנו אחרי שהלקוח עזב.‬
‫הוא רצה שאגור איתו בבנגקוק והוא ידאג לי.‬
‫שמחתי. האמת שזה היה הרבה מעבר לשמחה.‬
‫ואז עברנו לגור ביחד בבית הזה.‬
‫ההתנהגות שלה התחילה להשתפר.‬
‫זאת אומרת, היא תקשרה איתי יותר.‬
‫שוב הרגשתי שיש בינינו קשר של אימא ובן.‬
‫אני בוהה במאוורר התקרה‬
‫מה עוד?‬ ‫-"הרעיונות הפרועים."‬
‫הרעיונות הפרועים עושים לי כאב ראש‬
‫"המאוורר מסתובב ימינה ושמאלה."‬
‫המאוורר מסתובב ימינה ושמאלה‬
‫"זה נראה די מקסים."‬
‫זה נראה די מקסים‬
‫מה התפקיד של אימא שלך במופעים שלך?‬
‫"אימא."‬
‫"אימא של אודום."‬ ‫-היא הבוסית.‬
‫כן, היא הבוסית.‬
‫היא תלך לכל המחלקות.‬
‫היא בכל מקום.‬
‫- "דיו 2", 1996 -‬
‫היא כמו המרכז.‬
‫היא עוגן רוחני, וגם הטבחית.‬
‫- "דיו 11", 2015 -‬
‫היא הייתה מקימה מטבח‬ ‫במקום שבו המופע נערך.‬
‫גם אם אמרו שאסור לבשל בתוך הבניין.‬
‫- "דיו 7", 2008 -‬
‫מה היא עשתה?‬ ‫-אימא שלי שמה כירה בחניון.‬
‫זה מותר.‬ ‫-היא בישלה שם.‬
‫ואז היא הביאה פנימה את האוכל.‬
‫היא הייתה… ערמומית.‬
‫היא ניסתה למצוא דרך לעקוף את הכללים.‬
‫היא ניסתה למצוא פרצה.‬ ‫-כן, כן.‬
‫נראה לי שהיא רצתה להכין ארוחות חמות.‬
‫- "דיו 4", 1999 -‬
‫כלומר אוכל ביתי,‬
‫שלא נאכל אוכל קר.‬
‫כן. היא רצתה שאוכל אוכל טוב וטעים.‬
‫היא גם יודעת מה אני אוהב לאכול.‬
‫היא הבשלנית העיקרית.‬
‫חוץ מבישול, היא גם הקימה מאורת הימורים.‬
‫ברצינות. כשהייתי על הבמה,‬
‫היא הייתה שמה מפה על שולחן,‬
‫ויושבת לשחק קלפים עם חברי הצוות שלי.‬
‫- "דיו 11", 2015 -‬
‫היא ראתה פעם את המופע שלך?‬
‫היא ראתה אותך מופיע?‬
‫לא מופע שלם.‬
‫היא רק…‬
‫- "דיו 5", 2002 -‬
‫הציצה מדי פעם.‬
‫פעם אחת, זה היה במופע "דיו…"‬
‫זה היה ביום האם, אז "דיו 9"?‬ ‫-כן.‬
‫גיליתי שהיא מתכוונת לבוא למופע שלי,‬ ‫אז רציתי…‬
‫לשבח את אימא שלי.‬
‫חשבתי שהיא צופה במסך.‬ ‫אז דיברתי על העבר שלי,‬
‫על הדברים שעשיתי שפגעו בה.‬
‫נאום נוגע ללב.‬ ‫-מאוד נוגע ללב.‬
‫בכיתי כשדיברתי על זה.‬
‫התרגשתי מאוד.‬
‫סחבנו את התיקים שלנו לבית.‬
‫- יום האם, "דיו 9", 2011 -‬
‫אני זוכר שהיה מאוחר,‬
‫והבית עדיין לא מרוהט ומסודר.‬
‫החלטנו לישון באותו החדר.‬
‫היה בו אור בוהק ממנורת ניאון.‬
‫שמנו מזרן ישן על הרצפה,‬
‫וחלקנו את החדר.‬
‫הצטופפנו על המזרן בלי כילה.‬
‫המאוורר הישן היה שם בחדר.‬
‫הוא… התבוננתי בו.‬
‫השקפת המבט שלי לגביו השתנתה‬ ‫מאז שהייתי ילד.‬
‫עכשיו הוא יכול להסתובב בחופשיות.‬ ‫מבינים אותי?‬
‫באותו לילה הייתי ממש מאושר.‬
‫חלקנו חדר.‬ ‫שמתי את הרגל שלי על הרגל של אימא שלי.‬
‫גם אכלנו ודיברנו באותו לילה.‬
‫זו הייתה הארוחה הכי טעימה שאי פעם אכלתי.‬
‫אני חושב…‬
‫שלאכול ביחד כמשפחה זה דבר חשוב מאוד.‬
‫אם יש לכם משפחה,‬
‫תדאגו לה כמו שצריך.‬
‫אף אחד לא יאהב אתכם כמו אימא שלכם.‬
‫מאוחר יותר גיליתי שבזמן שבכיתי על הבמה,‬
‫אחד מאנשי הצוות רץ לספר לה.‬
‫"גברתי, בואי לצפות. הוא מדבר עלייך."‬
‫אימא שלי שיחקה קלפים ואמרה, "אז מה?"‬
‫"הוא גם בוכה."‬
‫"הוא בוכה? בסדר.‬
‫"תן לו לבכות. תן לו לבכות.‬
‫"תניח לו. תן לו לבכות."‬
‫תן לו לבכות. המשכתי לשחק קלפים.‬
‫"תן לו לבכות."‬
‫בדיוק חילקת קלפים כשאמרת את זה?‬ ‫-באמת?‬
‫"אני רק רוצה לשחק קלפים."‬
‫מאז גרתם ביחד. אתם מאוד קשורים זה לזה.‬
‫מה תיתן לי ביום האם?‬
‫תגיד לי.‬
‫מעשה טוב לזכות החיים הבאים שלך.‬
‫לא, אתה צריך לתת לי משהו.‬
‫תגיד את זה מול המצלמה.‬ ‫-אתן לך אהבה בלתי מוגבלת.‬
‫מה המשמעות של החיבוק הזה?‬
‫חום של אימא.‬
‫תגיד לי, קדימה.‬
‫אתן לך 10,000 באט.‬
‫למה הפסקת לחבק אותו?‬
‫כבר יש לי 10,000 באט.‬ ‫-הבנתי.‬
‫ההשקפה שלי עליה השתנתה.‬
‫היא כמו השותפה שלי לחיים.‬
‫המשמעות של שותפה לחיים בשבילי‬ ‫היא שתמיד נהיה יחד זה לצד זה.‬
‫עד שהמוות יפריד בינינו.‬
‫מה אם מישהו יעשה סרט על החיים שלך,‬
‫איזה חלק מהחיים שלך חייב להיות בסרט?‬
‫הוא יהיה הסצנה הכי חשובה.‬
‫החלק שחייב להיות בסרט.‬
‫זה קרה…‬
‫סביב "דיו 6".‬
‫המופע "דיו 6".‬
‫בסדר.‬
‫באותו הזמן הכרתי את פלה.‬ ‫היא הבעלים של מסעדת צ'ין בו דאנג.‬
‫היא הבעלים של קבוצת אייברי.‬ ‫-כן.‬
‫התחלנו להכיר זה את זה.‬
‫בגלל שהיא מתעסקת בעסקים וניהול,‬
‫היא שאלה על החברה שלי.‬
‫"נוט, יש לך מנהלת חשבונות?‬
‫"איך היא?"‬
‫היא חששה שאשכח לשלם מיסים.‬
‫אמרתי לה שכבר יש לי אחת.‬
‫"אני אלך לדבר איתה, למקרה שתשכח."‬
‫היא עזרה בבדיקת החשבון שלי.‬
‫מנהלת החשבונות באה אליי בבכי.‬
‫"נוט!" זה היה למחרת בבוקר.‬
‫"אני רוצה להתפטר." היא מהדרום.‬
‫"אני רוצה להתפטר."‬
‫"למה?"‬
‫"פלה באה לשאול על החשבון שלך.‬ ‫היא אמרה שהיא רוצה לבדוק אותו."‬
‫אמרתי, "אז מה?"‬
‫"אנשים מהדרום לא עושים ככה דברים."‬
‫זה היה רק תירוץ בשבילה.‬
‫אנשים מהדרום לא אוהבים את זה.‬
‫"זה משפיל בשביל אנשים מהדרום.‬
‫"אני מתפטרת." מה?‬
‫ריחמתי עליה כי היא עבדה בשבילי שנים רבות.‬
‫התנצלתי והסברתי לה שפלה רצתה לעזור.‬
‫"נוט, אני עוזבת.‬ ‫אני לא יכולה לעבוד עם מישהו שלא בוטח בי.‬
‫"אתה חושב שגנבתי ממך כסף?‬
‫"אם הייתי רוצה לגנוב, הייתי עושה את זה.‬
‫"לא הייתי ממשיכה לעבוד איתך.‬
‫"אני אוהבת אותך, אבל אני לא סובלת אותה."‬
‫חיבקתי אותה. היא בכתה על הכתף שלי.‬
‫אמרתי, "אני מצטער, היא רק רצתה לעזור".‬
‫"אני מתפטרת.‬
‫"אני מתפטרת היום."‬
‫והיא עזבה.‬
‫פשוט עזבה.‬
‫לא ידעתי איך לספר על זה לפלה.‬
‫היא בטח תרגיש אשמה.‬
‫אז שמרתי את זה לעצמי.‬
‫זמן קצר לאחר מכן,‬
‫הלכתי לקנות ארון ישן בשוק צ'אטוצ'אק.‬
‫אני אוהב ארונות ישנים מעץ.‬
‫אני זוכר שהלכתי לחנות של רוי‬ ‫לפני שהוא עבר לשוק הרכבת.‬
‫זה היה ארון תרופות בשווי 65,000 באט.‬
‫קיבלתי אותו במשלוח הביתה.‬
‫לא היה לי כסף מזומן.‬
‫אז אמרתי לשליח לחכות.‬
‫ביקשתי מטוד להוציא בשבילי כסף מהכספומט.‬
‫נתתי לו את כרטיס הכספומט שלי.‬
‫כתבתי את הסיסמה שלי על פתק ונתתי לו אותו.‬
‫"טוד, תמשוך 65,000 באט."‬
‫"בסדר."‬
‫הבית שלי נמצא במרחק עשר דקות מהכספומט.‬
‫הוא נסע באופניים.‬
‫אחרי כמה זמן הוא חזר.‬
‫"נוט.‬
‫"היה כתוב שיש לך רק 1,000 באט."‬
‫אמרתי, "זה לא מצחיק.‬
‫"שיחקתי בסרטים. יש לי מלא כסף.‬ ‫זה לא יכול להיות.‬
‫"עשית הכול כמו שצריך?‬
‫"אי אפשר למשוך 65,000 באט בבת אחת.‬
‫"זה לא עובד ככה.‬
‫" צריך למשוך 10,000 או 15,000 בכל פעם.‬
‫"מטומטם שכמוך!"‬
‫הוא נסע שוב.‬
‫הוא חזר ואמר, "זה כתב אותו הדבר".‬
‫"אתה יודע מה, טוד? היי, אואנג!"‬
‫אואנג הייתה מעצבת גרפית מתלמדת.‬
‫"אואנג, לכי איתו.‬
‫"תלמדי אותו איך למשוך כסף."‬
‫אז היא הלכה איתו.‬
‫כעבור עשר דקות הם חזרו.‬
‫היא אמרה, "נוט…‬
‫"טוד טעה."‬
‫"אין לך 1,000 באט.‬
‫"יש לך רק באט אחד."‬
‫באט אחד.‬
‫טוב.‬
‫היה לי באט אחד.‬
‫אמרתי, "זה בלתי אפשרי, אין סיכוי‬ ‫שיש לי רק באט אחד. אתם מסתלבטים עליי."‬
‫אוט, מאוניברסיטת צ'ולאלונגקורן,‬
‫עבד איתי. הוא אמר…‬
‫"נוט,‬
‫"אתה צריך לבוא איתי כדי לבדוק את זה.‬
‫"תביא את ספר החשבונות שלך. נלך לבנק.‬
‫"אתה תגלה את האמת."‬
‫אז הלכנו לבנק.‬
‫היינו שלושה אנשים על אופניים.‬
‫כעבור 15 דקות חזרנו.‬
‫אוט אמר,‬
‫"נוט,‬
‫"באמת יש לך רק באט אחד."‬
‫אמרתי, "לעזאזל, יש לי רק באט אחד".‬
‫לא היה לי כסף לשלם על הארון.‬
‫אז לוויתי כסף מאימא שלי.‬
‫יש לך רק חשבון אחד?‬
‫כן. הייתי כל כך מבולבל.‬ ‫איך יכול להיות שנשאר לי רק באט אחד?‬
‫התקשרתי לפלה ושאלתי,‬
‫"פלה, איך יכול להיות שיש לי רק באט אחד?"‬
‫היא בדקה במהירות את החשבון שלי‬
‫ואמרה שמישהו משך את הכסף שלי.‬ ‫אז התחלנו לחקור.‬
‫דיווחנו על זה למשטרה והתקשרנו לבנק.‬
‫בסופו של דבר,‬
‫הפקיד בבנק שאל אותי‬
‫כמה כרטיסי כספומט יש לי.‬
‫אמרתי לו שיש לי רק אחד.‬
‫מישהו הגיש בקשה לכרטיס נוסף.‬
‫בסדר.‬
‫הסתבר שהאדם הזה משך כסף‬ ‫מהחשבון שלי כל יום.‬
‫כל יום.‬
‫הוא השתמש בו כדי לשלם על כל מיני דברים.‬
‫ואז…‬
‫הם הראו לי את דוחות המשיכה‬ ‫ואת הצילומים ממצלמת האבטחה.‬
‫הסתבר שזו הייתה מנהלת החשבונות.‬
‫היא זו שהזמינה עוד כרטיס‬ ‫וגנבה את הכסף שלי.‬
‫בגלל זה היא רצתה להתפטר.‬
‫היא נעלמה, ולא הצלחנו למצוא אותה.‬
‫בסוף החודש התגלה האסון.‬
‫היא לא שילמה עבורי על הרבה דברים.‬
‫הייתי צריך לשלם‬ ‫את התשלום החודשי לרכב ולבית שלי.‬
‫נאלצתי להתמודד עם מלא דברים.‬
‫הייתי נואש.‬
‫הייתי…‬
‫הייתי מפורסם,‬
‫אבל בלי הכנסה.‬
‫כן.‬
‫הייתי מפורסם, אבל בלי כסף.‬
‫באותו הרגע,‬
‫הבנתי משהו על החיים.‬
‫כשנפגשתי עם החברים שלי, הרגשתי כל כך ריק.‬
‫יודעים למה?‬
‫"תראו!‬
‫"החבר העשיר שלנו כאן."‬
‫איזה עשיר? לא היה לי כסף.‬
‫"אפשר לקבל חתימה, איש עשיר?"‬
‫הרגשתי שמחט ננעצה לי בלב.‬
‫הבנתי שכל התהילה שיש לי חסרת משמעות.‬
‫הם לא ידעו מה קרה,‬ ‫וזה גרם לי להרגיש מזויף.‬
‫הייתי מזויף.‬
‫ככה הרגשתי באותו הזמן.‬
‫מכרתי הכול כדי שיהיה לי כסף.‬
‫מכרתי את המכונית של אימא שלי וכולי.‬
‫ניסיתי למכור את אחד הבתים שלי,‬ ‫אבל הייתה עליו משכנתה.‬
‫אפילו לא זכרתי מתי לקחתי אותה.‬
‫לא זכרתי את זה.‬
‫מנהלת החשבונות הכירה את המגרעת שלי.‬
‫כשציירתי, הידיים שלי היו מלוכלכות.‬ ‫הייתי חותם על מסמכים בלי לקרוא.‬
‫רק רציתי לסיים עם הדברים האלה.‬
‫היא לקחה לי את כל הכסף.‬
‫אתם יודעים, הייתי שחקן וקומיקאי מפורסם.‬
‫כולם רצו לשמוע את הבדיחות שלי.‬
‫אבל מאוד נפגעתי.‬
‫בדרך כלל,‬
‫כשאני הולך לחנות ספרים,‬ ‫אני קונה כל ספר שאני רוצה.‬
‫בתקופה ההיא, הייתי עומד בחנות‬ ‫וקורא את כל הספר.‬
‫הייתי מבלה יום שלם בקריאה בחנות‬ ‫כי לא היה לי כסף.‬
‫אני אוהב מגזיני עיצוב.‬
‫דפדפתי בעמודים ומצאתי מאמר שמצא חן בעיניי.‬
‫בטלפונים הניידים עדיין לא היו מצלמות,‬ ‫לכן הייתי צריך לזכור אותו.‬
‫התחשק לי לקרוע את הדף.‬
‫לפעמים הייתי יוצא עם חברים מהתעשייה.‬
‫היינו אוכלים ביחד.‬
‫אני מודה שהעמדתי‬ ‫פנים שאני צריך ללכת לשירותים…‬
‫כשהחשבון הגיע.‬
‫לא היה לי כסף.‬
‫החשבון היה בערך 1,000 או 2,000 באט לאדם.‬
‫המוצא היחיד היה ללכת לשירותים.‬
‫אתם יודעים על מה אני מדבר?‬
‫כל כך התביישתי בעצמי.‬
‫גם יצאתי עם פלה. היא ממשפחה עשירה,‬
‫אבל היא יצאה עם אדם ששווה באט אחד.‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫הייתי ממש ממורמר.‬
‫בכל אופן, פלה עזרה לי לטפל בכל הדברים.‬
‫קיבלתי הלוואה מחברה שלה,‬
‫חברה ותיקה מהלימודים בשם לין.‬
‫פלה קישרה ביני לבין החברה שלה.‬ ‫היא לא הייתה הערבה שלי.‬
‫לקחתי הלוואה מלין,‬
‫ורשמתי את הבית שלי בצ'יאנג מאי כערבות.‬
‫הכסף שקיבלתי ממנה היה בשביל המופע "דיו 7".‬
‫כן.‬
‫זה באמת היה המופע של החיים שלך.‬
‫אלוהים, התקופה בין המופע "דיו 6"‬ ‫למופע "דיו 7" הייתה עינוי.‬
‫היה לי באט אחד.‬
‫למדתי כל כך הרבה דברים בתקופה ההיא.‬
‫אחד הדברים שלמדתי הוא לחסוך כסף,‬
‫להשקיע.‬
‫הייתי צריך ללמוד את זה.‬
‫כן, כן.‬
‫נראה לי שחלק מהקהל מרגיש‬
‫שעדיין יש שאלות שלא שאלתי אותך.‬
‫אם אתם רוצים לשאול את אודום משהו,‬
‫תרימו יד…‬
‫נתחיל איתה.‬
‫בתור קומיקאי,‬
‫באילו סדרות או סרטים אתה נהנה לצפות?‬
‫אני אמליץ לך על סדרה.‬
‫לא צריך להיות קומיקאי כדי לצפות בה.‬
‫היא נקראת "דה גוסט סיקרט".‬
‫"סוד הרפאים." השם בתאית הוא "קאי ויניארן"…‬
‫"לוק ויניארן" או משהו כזה.‬
‫בכל מקרה, השם הוא "סוד הרפאים".‬ ‫אני ממש ממליץ עליה.‬
‫היום כשתגיעי הביתה,‬
‫כדאי שתצפי בפרק 66.‬
‫יש בסדרה בערך 150 פרקים,‬
‫אבל אני ממליץ על פרק 66 שנקרא…‬
‫הוא נקרא "עוול".‬
‫תרשמי, פרק 66 "עוול".‬
‫הסדרה היא של מאסטר אולה.‬
‫לדעתי הוא המדיום הכי טוב בתאילנד.‬
‫הוא המדיום המועדף עליי.‬
‫הוא יכול לראות מה קרה למישהו.‬
‫הוא רואה רוח רפאים סביב האדם.‬
‫הוא יכול לדבר עם רוח רפאים.‬
‫הוא ממש מצוין.‬
‫השיטה שלו הגונה.‬
‫הוא לא מבקש מאנשים‬ ‫לעשות כישופים ושטויות כאלה.‬
‫הוא לא עוסק במאגיה שחורה.‬
‫פרק 66 עוסק בזמרת בשם סלאקצ'יט דואנגצ'ן.‬
‫היא אחותה של פומפואנג דואנגצ'ן.‬
‫הכינוי שלה הוא אונג.‬
‫הבעיה שלה הייתה‬ ‫שהיא הרגישה שהיא עומדת למות ממשהו.‬
‫כשהיא הייתה הולכת,‬
‫היא הייתה מרגישה‬ ‫שהלב שלה נשבר ושהיא רוצה למות.‬
‫ככה היא הרגישה.‬
‫היא גם חלתה הרבה.‬
‫בית חולים היה כמו הבית השני שלה,‬ ‫והיא פשוט רצתה למות.‬
‫אז היא הלכה לראות את מאסטר אולה.‬
‫בתוכנית יש עוד שני מנחים, טופי וסומצ'נג.‬
‫הם ילכו למקדשים כדי לעזור לשפץ אותם.‬
‫אם אתם רוצים לפגוש אותם, לכו למקדשים.‬
‫אז אונג הלכה לראות את מאסטר אולה.‬
‫היא סיפרה לו מה הבעיה שלה.‬
‫כשמאסטר אולה ראה אותה, הוא אמר,‬
‫"אני…‬
‫"ראיתי את העבר שלך.‬
‫"עשית לו משהו.‬
‫"הבטחת לו משהו."‬
‫אחרי שהוא אמר את זה,‬ ‫היא הרגישה תחושה מוזרה.‬
‫בדרך כלל אונג היא אישה נחמדה ופשוטה כמוך.‬
‫היא הרגישה מוזר.‬
‫הוא שאל, "את מרגישה משהו מאחוריך?"‬
‫"כן, אני מרגישה כובד סביב הכתפיים שלי.‬
‫"במיוחד סביב הצוואר."‬
‫ופתאום אחז בה דיבוק.‬
‫הקול שלה השתנה לקול של גבר.‬ ‫היא הייתה אחוזת דיבוק.‬
‫היא עשתה ריקוד חרבות.‬
‫"למה הרגת אותי?‬
‫"לא הייתי אשם. למה הרגת אותי?"‬
‫זה סקרן אותי כל כך‬ ‫שלא יכולתי להפסיק לצפות.‬
‫"למה הרגת אותי? לא הייתי אשם."‬
‫היא דיברה בקול של גבר.‬
‫"למה הרגת אותי…"‬
‫מאסטר אולה אמר שהוא ראה מה קרה.‬
‫התקרית התרחשה במקדש סמוך‬ ‫ששימש בעבר להוצאות להורג.‬
‫הם חיפשו בגוגל‬ ‫את המקדש המסוים הזה בסוקהוטהאי.‬
‫הם מצאו את מקדש פלאי צ'ומפון‬ ‫והחליטו ללכת לשם.‬
‫כדי לטפל בעניין,‬ ‫הם חייבים להיות במקום ההתרחשות.‬
‫כולם הלכו לשם.‬
‫כשהם הגיעו לשם, מצבה החמיר.‬
‫"למה הרגת אותי?‬ ‫זו לא הייתה אשמתי. למה הרגת אותי?"‬
‫מאסטר אולה ניהל משא ומתן עם רוח הרפאים.‬
‫"תירגע, תירגע."‬
‫"לא!"‬
‫"אתה מוכן לסלוח לה?"‬
‫"אין מצב!"‬
‫"אני רוצה שהיא תמות.‬ ‫אני רוצה את הדם שלה.‬
‫"אם תיתן לי את הדם שלה, אסלח לה.‬ ‫תעשה את זה! תעשה את זה עכשיו!"‬
‫הייתי מהופנט.‬
‫הפסקתי לעשות את מה שעשיתי,‬
‫והמשכתי לצפות.‬
‫"אין לך מושג כמה זה כאב.‬
‫"אני מחכה כבר יותר ממאה שנה.‬
‫"הכרחת אותי לשסף לעצמי את הגרון.‬
‫"את יודעת כמה זה כאב?"‬
‫זה היה ממש דרמטי.‬
‫"את יודעת, אנשים לא מתים מחתך אחד בגרון.‬
‫"הייתי צריך לחתוך את עצמי שוב ושוב."‬
‫טוב, הסיפור הוא…‬
‫אונג הורתה למישהו להרוג אדם בחייה הקודמים.‬
‫האדם שהשתלט על גופה.‬
‫הוא לא היה אשם, אבל היא הרגה אותו.‬
‫מאסטר אולה אמר, "ראיתי את זה".‬
‫היו גם עוד אנשים, אימא והילד שלה.‬
‫היא לקחה אותם כבני ערובה‬ ‫כדי לגרום לו לשסף לעצמו את הגרון.‬
‫"את יודעת שזה ממש כאב.‬
‫"הכרחת אותי לעשות את זה.‬ ‫האדמה הייתה רוויה בדם שלי.‬
‫"אני רוצה שתמותי…"‬
‫מאסטר אולה ניסה לשכנע אותו.‬ ‫הוא עורך דין של רוחות רפאים.‬
‫"אני רוצה את הדם שלה! תן לי אותו!"‬
‫אולה שאל,‬ ‫"אתה מסכים שהיא תתרום דם במקום זאת?"‬
‫"לא!"‬
‫הוא שיסף לעצמו את הגרון והיא תתרום דם?‬
‫"אין מצב! לא! לא!"‬
‫"מה אם היא תתרום דם למאה בתי חולים?‬
‫"היא תעשה את זה תוך שלושה חודשים."‬
‫"לא! אין מצב!"‬
‫"אני רוצה להרוג אותה. אני רוצה שהיא תמות."‬
‫"מה לגבי טקס הסמכה?‬
‫"מאה אנשים.‬
‫"הם יוסמכו לכבודך בראש השנה התאילנדי."‬
‫אחרי שהוא שמע את זה, הוא נרגע.‬
‫"זה מה שאתה רוצה?"‬
‫היה נראה שרוח הרפאים לא האמין לו.‬
‫אז מאסטר אולה ביקש ממעריצי התוכנית שלו‬ ‫שיעברו טקסי הסמכה בשבילו.‬
‫מאה אנשים בראש השנה התאילנדי.‬
‫"אם אתה מסכים,‬
‫"אם אתה מאשר,‬ ‫בבקשה תגיד לה שאתה סולח לה."‬
‫החלק הזה היה כל כך מרגש.‬
‫המצלמה עברה לאולה.‬
‫ואחר כך לטופי וסומצ'נג.‬
‫כולם היו במתח לשמוע את התשובה.‬
‫"אני סולח לך!"‬
‫מוזיקה התחילה, והאנשים במקדש מחאו כפיים.‬
‫הוא סלח לה.‬
‫בסופו של דבר הוא סלח. אני בכיתי.‬
‫נזיר התקרב.‬
‫הוא אמר לאונג לשפוך מי הקדשה.‬
‫זו לא הייתה אונג באמת, אלא הרוח.‬
‫הנזיר התחיל לזמר.‬
‫אונג הייתה…‬
‫הנזיר המשיך במזמור.‬
‫ברגע שהוא סיים, היא התעלפה.‬
‫באותו רגע ידעתי…‬
‫שאני חייב לתת חסות לתוכנית.‬
‫התקשרתי לבלה מיד.‬
‫"בלה.‬
‫"יש לך את המספר של טופי?‬ ‫את מוכנה להתקשר אליו?‬
‫"אני רוצה לתת חסות לתוכנית."‬
‫היא שאלה, "איזו חסות?"‬ ‫עניתי, "לא יודע".‬
‫"אתה רוצה ששמך יוצג בתוכנית?"‬
‫"לא, אני רק רוצה לתמוך בתוכנית.‬
‫"ראיתי שהם משתמשים במיקרופונים ישנים.‬
‫"תשאלי אם הם צריכים מיקרופונים אלחוטיים.‬
‫"אם כן, תקני להם ארבעה. קדימה.‬ ‫אני רוצה לקחת חלק בתוכנית."‬
‫ברצינות.‬
‫הייתי ממש בעניין.‬
‫כדאי שתצפו גם בפרק 109.‬
‫אתה ספציפי.‬ ‫-פרק 109.‬
‫השם שלו הוא "גלגול נשמות".‬
‫בסדר.‬
‫הפרק עוסק בקארן.‬
‫הוא גבר צעיר ונשוי.‬
‫הוא בחור רגיל,‬
‫אבל הוא הרגיש שיש משהו בתוכו.‬
‫הוא הרגיש כאילו יש עוד אנשים בתוכו.‬
‫בכל פעם שהוא הלך למקדש,‬ ‫הוא היה מרגיש רע ומקיא.‬
‫בכל פעם שהוא פגש נזירים מכובדים ומפורסמים,‬ ‫הוא היה נעשה ממש חולה.‬
‫זה כאילו משהו רצה‬ ‫למנוע ממנו לעשות מעשים טובים.‬
‫הוא הלך לבית חולים, ושם נתנו לו תרופות.‬
‫אמרו שיש לו הפרעה דו-קוטבית.‬
‫הוא סבל במשך 22 שנים,‬
‫עד שפגש את מאסטר אולה.‬
‫מאסטר אולה ראה את מה שקרה לו.‬
‫הוא אמר שבחייו הקודמים של קארן,‬ ‫הוא עסק במאגיה שחורה.‬
‫הוא היה נזיר, אבל הוא התעסק במאגיה שחורה.‬
‫הוא מנע מרוחות להתגלגל‬ ‫ונהג בחוסר כבוד עם מוריו.‬
‫לכן הרוח עקבה אחריו עד לחייו הנוכחיים.‬
‫זו לא הייתה רק רוח אחת, אלא שמונה.‬
‫הם אחזו בו דיבוק בתורות.‬
‫דו-קוטבי זה כאילו לאדם יש שתי אישיויות.‬
‫""תלת" זה שלוש.‬
‫חמש… שמונה. זה נקרא "אוקטה-קוטבי".‬
‫אתם חייבים לצפות בתוכנית.‬
‫האישיות שלו כל הזמן התחלפה.‬
‫זה היה מטורף! פשוט מעולה!‬
‫באמת.‬
‫מאסטר אולה סיפר לו מה הוא עשה‬ ‫ואמר לו שהוא צריך לבקש סליחה.‬
‫אז הם הלכו למקדש…‬
‫למקדש כלשהו בנונתאבורי.‬
‫הוא גר שם בחייו הקודמים.‬
‫הם הגיעו לשם.‬
‫מאסטר אולה החזיק את הידיים שלו‬ ‫כדי שיוכל לדבר עם הרוחות.‬
‫מאסטר אולה תפס את ידיו, והדיבוק אחז בו.‬
‫הוא אמר משהו כמו…‬
‫"תעזוב אותו לנפשו.‬
‫"למה שלא תניח לו?"‬
‫"כי זה מה שאני רוצה."‬
‫"אתה מוכן לעזוב את הגוף שלו?"‬
‫"לא!"‬
‫"אז אצטרך להעניש אותך."‬
‫הרוח אמר, "נראה אותך!"‬
‫קארן נעשה חצוף ותוקפני.‬
‫"קדימה!"‬
‫"נראה אותך!"‬
‫הוא הקיא וחזר למצב נורמלי.‬
‫אולה שאל אותו אם הוא מודע למה שעשה,‬ ‫והוא אמר שכן.‬
‫אולה אמר לו מה עליו לעשות.‬
‫היה עליו להתנצל על כל הטעויות שעשה.‬
‫הוא גם היה צריך לתת מנחות לנזירים‬ ‫כדי שהרוחות יזכו במצוות.‬
‫כל שמונה הרוחות של האנשים‬ ‫שהוא פגע בהם בחייו הקודמים.‬
‫אבל אחת הרוחות לא רצתה את המצוות,‬
‫והתחולל מאבק ביניהם בתוכו.‬
‫טוב, הסצנה הבאה.‬
‫הוא עמד לתת מנחה לנזיר.‬
‫המנחה הייתה כאן.‬
‫הנזיר אמר, "בוא נתפלל".‬
‫הם היו צריכים להתפלל קודם את חמשת הכללים.‬
‫הנזיר התחיל במזמור.‬
‫קארן היה צריך לחזור אחריו.‬
‫הוא נאבק עם הרוח שבתוכו,‬
‫שלא רצה שהוא יתפלל.‬
‫מאסטר אולה כל הזמן אמר לו‬ ‫שיחזיק מעמד וישיב מלחמה.‬
‫הם שרו שורה אחת.‬
‫זה לקח להם בערך חמש דקות.‬
‫הוא המשיך להתפלל וניסה להשיב מלחמה.‬
‫הרוחות האלה היו כל כך…‬
‫אם זה היה סרט הוליוודי,‬ ‫הוא בטוח היה מקבל אוסקר.‬
‫זה היה ממש אמיתי.‬
‫זה נראה ממש אמיתי.‬
‫הוא נאבק בשמונה הרוחות.‬
‫בסופו של דבר, הוא סיים את כל התפילה.‬
‫הנזיר שפך עליו מים קדושים ואמר,‬
‫"תעזבו אותו.‬ ‫תחזרו למקום שאליו אתן שייכות."‬
‫התעייפתי.‬
‫אתם צריכים לצפות בזה בעצמכם.‬
‫הרוחות לא הניחו לו.‬
‫ממש התלהבתי מהפרק.‬
‫הייתי צריך להשתין,‬ ‫אבל לא רציתי לפספס כלום.‬
‫בשבילי זה היה מבדר.‬
‫אני אוהב לצפות בתוכנית הזאת.‬
‫מאז הפכתי למעריץ של טופי.‬
‫יש עוד פרקים טובים.‬
‫לאחרונה טופי אוהב ללכת‬ ‫לאתרים שראו בהם עב"מים.‬
‫התלוויתי אליו.‬
‫אמרתי לו שאלך איתו,‬
‫אבל שאסור לו לצלם אותי.‬
‫זה סיפור ארוך, אבל אקצר.‬
‫נסעתי איתו לאוטאי תאני.‬
‫אני אדם עסוק,‬
‫אבל לעולם לא אסרב‬ ‫ללכת לראות דברים על-טבעיים.‬
‫חשבתי שאתה אוהב‬ ‫לנצל את הזמן הפנוי שלך בצורה מועילה.‬
‫זה לא מועיל?‬ ‫-לא יודע.‬
‫רציתי לדעת אם עב"מים קיימים.‬
‫תמיד סקרן אותי לדעת‬ ‫אם הם אמיתיים או מזויפים.‬
‫פיט ת׳ונגצ׳ואה אמר שהוא יכול לתקשר איתם.‬
‫שאלתי את טופי לאיזה אתר הוא בדרך כלל הולך.‬
‫הוא אמר לי את התאריך‬ ‫ושזה נמצא באוטאי תאני.‬
‫אז הלכתי.‬
‫הלכתי עם שתי נשים שלא מאמינות בעב"מים,‬
‫בלה ויאיא, מנהלת החשבונות שלי.‬
‫הגענו למלון.‬
‫חשבנו שהם יבואו מאוחר בלילה,‬
‫לכן החלטנו לחטוף תנומה.‬
‫הגענו למלון בסביבות שש בערב.‬
‫תכננו לישון ולהתעורר בחצות.‬
‫שאלתי את טופי באיזו שעה הם יבואו.‬
‫הוא אמר ב-19:00.‬
‫לא הייתי מוכן.‬
‫התלבשתי במהירות. לא רציתי לפספס את זה,‬
‫כי עב"מים באים ונעלמים ממש מהר.‬
‫אם מתעכבים, מפספסים אותם.‬
‫מה אם יהיה רק עב"ם אחד?‬ ‫אני אתאכזב. זו הייתה נסיעה ארוכה.‬
‫הגעתי לאיזו חצר גדולה באתר נופש.‬
‫לא היו שם לקוחות באותו הזמן.‬
‫יכולנו לעשות מה שהתחשק לנו.‬
‫הם כיבו את כל האורות‬ ‫כדי שנוכל לראות אותם בבירור.‬
‫טופי הקים שם אוהל.‬
‫הוא הביא גם כיסא וערכת פוקר‬ ‫כדי לשחק עם החברים שלו.‬
‫הוא אמר שעלינו לקרוא להם.‬
‫חשבתי שיש לו איזה מכשיר איתות או משהו כזה.‬
‫אתם יודעים, כמו במטוס.‬
‫הוא ישלח להם אות.‬
‫פתאום טופי מתיישב ומתחיל לעשות מדיטציה.‬
‫חכו רגע.‬
‫מדיטציה?‬
‫לא ידעתי מה לעשות.‬
‫הייתי…‬
‫הייתי מבולבל.‬
‫הוא לא לימד אותי איך לקרוא להם.‬
‫פשוט…‬
‫בלה שכבה על הקרקע.‬
‫חלק מהאנשים התעסקו בטלפון שלהם.‬
‫החלטתי לדבר עם העב"מים.‬
‫"עב"מים, יצורים מהחלל החיצון,‬
‫"אני ממש סקרן לדעת‬
‫"אם אתם באמת קיימים.‬
‫"אם כן, בבקשה תתגלו בפניי.‬ ‫עשיתי דרך ארוכה כדי לראות אתכם."‬
‫דיברתי איתם בראש שלי.‬
‫משהו כזה.‬
‫אחרי כמה זמן, טופי פקח עיניים.‬
‫שאלתי מה הוא אמר להם.‬
‫הוא אמר שהוא דיבר איתם בפשטות.‬
‫"היום החבר הטוב שלי נמצא כאן."‬
‫מה?‬
‫אתה פשוט יכול להגיד להם שבאתי?‬
‫זה עובד?‬
‫"אל תאכזבו אותו, הוא בא עד לכאן."‬
‫מה?‬
‫להפעיל עליהם לחץ.‬ ‫-גדול!‬
‫אפשר לדבר איתם ככה?‬
‫"הוא רוצה לראות שאתם קיימים.‬
‫"בבקשה תתגלו בפניו."‬
‫ככה מדברים עם עב"מים?‬
‫חכו, זה אפילו לא החלק הכי מצחיק.‬
‫אל תצחקו עדיין.‬
‫אחרי שהוא סיפר לי, הסתכלתי למעלה.‬
‫יש להם תצפיתן אחד שאמור להאיר באור ירוק‬
‫עם עט לייזר.‬
‫הוא יצביע לאיפה שהעב"מים נמצאים‬ ‫כי השמיים גדולים.‬
‫יש כל כך הרבה כוכבים.‬
‫כל כך הרבה כוכבים בשמיים,‬ ‫שאין סיכוי שאדע איזה מהם הוא עב"ם.‬
‫התצפיתן הוא כמו העוזר של טופי.‬
‫הוא מצביע על העב"מים.‬ ‫-כן.‬
‫"בצד שמאל."‬
‫"בצד שמאל של מי?" שאלתי.‬
‫"אני אצביע עליו. בשמאל שלי!"‬
‫הוא הצביע עליו.‬
‫לעזאזל, זה אמיתי.‬
‫זו האמת. אני יודע שזה נשמע מטורף.‬
‫ככה הרגשתי עם פיט ת׳ונגצ׳ואה.‬
‫וחשבתי, "לעזאזל, אני אחד מהם עכשיו".‬
‫הם באמת קיימים, חבר'ה!‬
‫טוב, תקשיבו לי.‬
‫נוגה הוא הכוכב הכי בוהק,‬ ‫האחרים הם כמו נקודות.‬
‫אבל הדבר שהוא הצביע עליו משמאל זז.‬
‫הוא זז ממש מהר.‬
‫כשאמרנו את זה,‬
‫בלה ויאיא, שלא מאמינות בעב"מים, אמרו,‬
‫"אולי זה מטוס."‬
‫הם בדקו באפליקציית תעופה‬ ‫אם יש מטוסים בסביבה. לא היו.‬
‫כדי לראות אם זה מטוס?‬
‫כן. זה לא היה מטוס.‬
‫מישהי אחרת בדקה‬ ‫באפליקציית למעקב אחר לוויינים.‬
‫שום דבר.‬
‫זה לא היה מטוס או לוויין,‬ ‫אז זה היה יכול להיות עב"ם.‬
‫מטוסים בדרך כלל טסים ככה.‬
‫האובייקט שראינו זז למעלה ולמטה.‬
‫הוא זז…‬
‫רגע, כוכב יכול לזוז ככה?‬
‫באמת?‬
‫ואז התחלתי לראות עוד ועוד עב"מים.‬ ‫הם נעו בהרבה כיוונים.‬
‫חלק הבהבו.‬
‫באותו הלילה…‬
‫ואני יודע שזה יישמע שאני מגזים,‬ ‫אבל אני לא,‬
‫היו שם 51 עב"מים.‬
‫אבל נראה לי שהם נראו יותר כמו נקודות.‬
‫מה המשמעות של עב"ם?‬
‫עב"ם הוא… עצם בלתי מזוהה או משהו כזה.‬ ‫-עצם בלתי מזוהה.‬
‫הם היו כמו נקודות זזות.‬
‫ויותר מזה, טופי ביקש מהם, "תהבהבו בבקשה".‬
‫לא האמנתי למראה עיניי.‬ ‫-הם הבהבו?‬
‫הם…‬
‫ברצינות, הייתי ממש בהלם.‬
‫צפינו בהם עד…‬
‫צפינו בהם משבע בערב ועד כמעט חצות.‬
‫טופי אמר לי ללכת לנוח.‬
‫"המופע נגמר."‬
‫זה מה שהוא אמר?‬
‫בסיבוב הראשון היו בערך 30 עב"מים.‬
‫שאלתי מתי הסיבוב הבא.‬
‫הוא אמר שהם יחזרו בסביבות ארבע בבוקר.‬
‫איך הוא ידע את זה?‬
‫שאלתי אותו איך הוא יודע‬ ‫את לוח הזמנים שלהם.‬
‫איך הוא ידע?‬
‫הוא אמר שהוא חוקר את זה כבר יותר מ-20 שנה.‬
‫מאז ששמע על התקרית בקאו קאלה.‬
‫לכן הוא יודע את לוח הזמנים שלהם.‬
‫הלכתי לישון והתעוררתי בארבע בבוקר.‬
‫כשיצאתי החוצה,‬
‫שמעתי, "הנה הוא, העב"ם ה-37 הלילה".‬
‫ראיתי אותו בבירור.‬
‫חשבתי, "מה? אין מצב שזה אמיתי.‬
‫"איך אספר על זה לחברים שלי?"‬
‫הייתי בטוח שלא אראה כלום.‬
‫לא ציפיתי לזה.‬
‫חשבתי שאחזור הביתה‬ ‫ואתבדח על טיול העב"מים הזה.‬
‫אבל הסתבר שהם אמיתיים. שיט.‬
‫בדרך חזרה הביתה, עדיין הייתי מבולבל.‬
‫לא יכולתי להבין מה ראיתי.‬
‫חשבתי על הצעד הבא.‬
‫יש מועדון עב"מים בקאו קאלה,‬ ‫אז חשבתי ללכת לשם,‬
‫אבל הם מעריצי עב"מים כבדים.‬
‫זה אומר שהם נותנים שמות זה לזה.‬
‫כן.‬
‫כמו נפטון 16.‬
‫פלוטו 15.‬
‫ככה הם.‬
‫לכל אחד מהם יש גם מקלט אותות.‬
‫ניסיתי לחשוב על כינוי בשבילי.‬
‫נפטון… פלוטו…‬
‫ויאגרה 11.‬
‫זה לא שם של כוכב לכת.‬
‫חששתי שאשאב עמוק לקטע של עב"מים.‬
‫טופי אמר, "אל תלך לשם. אולי יצלמו אותך.‬
‫"כאן יש יותר פרטיות."‬
‫אני ממש בקטע של עב"מים.‬
‫בבקשה אל תלכו לשם.‬
‫אתם תעשו אובססיביים לגבי עב"מים כמוני.‬
‫זכינו לראות מי הוא נוט, אודום טפאניץ'.‬
‫ראינו היבטים אחרים של חייך,‬ ‫שלא קשורים להיותך סטנדאפיסט.‬
‫במילים אחרות,‬
‫מופע הסטנד-אפ שלך הוא רק קצה קרחון.‬
‫אחרי שדיברנו איתך היום,‬
‫זכינו לראות את שאר הקרחון.‬
‫הוא לא מצחיק רק על הבמה,‬
‫אלא גם בחיים האמיתיים.‬
‫נוט, אודום טפאניץ'!‬
‫תודה רבה. תודה.‬
‫תודה רבה לכולם.‬
‫תודה רבה.‬
‫- אודום טפאניץ', הסוף -‬
‫תרגום כתוביות: אבירם משעלי‬