Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Izolacija samotnog boravka u ćeliji,
gdje nema ničeg osim vaših misli...
Izolacija katkad može biti pogubna.
No kad vas Bog posjeti, postaje nešto drukčije.
To se dogodilo u rupi.
PJESME IZ ZATVORA
EKSTERIJER, ZATVORSKO DVORIŠTE - DAN DEČKO ČOKOLADNE PUTI STAR 15 GODINA
Kad bih se mogao vratiti i razgovarati
s 15-godišnjim Jamesom,
razgovarao bih s njim o tome tko je on.
Ignoriram mlađeg sebe.
Pokušavam ga zaboraviti
i krivim ga što sam ovdje.
U nekom trenutku
morate sami odabrati iscjeljenje.
Prvi rođendan koji sam dočekao u zatvoru bio je moj 16. rođendan.
Ne sjećam se kakav je bio taj dan.
Sinoć, na rođendan,
kad sam išao spavati, pomislio sam:
„Ovdje sam dočekao 16 rođendana.”
STAR 16 GODINA
Doslovno sam odrastao u zatvoru.
STAR 18 GODINA
STAR 22 GODINE
Kad me pitaju odakle sam, trebao bih reći:
„Iz Državnih zatvora Kalifornije.”
STAR 31 GODINU
Ne volim travanj.
Prije svega,
šesnaesti travnja je dan kad sam ubio čovjeka.
Teška je to godišnjica na koju uvijek moram priznati
najgore što sam u životu učinio.
Tri dana poslije, 19. travnja, ubijen je moj brat.
Stalno sam svjestan te traume.
Stalno sam svjestan što sam učinio
i što se dogodilo Victoru.
Travanj je samo podsjetnik
najužasnijeg razdoblja u mom životu.
Svake godine.
Imao sam 25 godina.
Narednik me pozvao u ured.
Ruke su mi bile vezane na leđima.
Rekao je:
„Pošaljite ga u rupu.”
Rupa je zapravo
samica u zatvoru.
Rupa je bila otprilike
kutija dva sa dva metra.
Ostao sam u rupi
otprilike dva i pol mjeseca.
Kad ste ovdje,
stalno vam prijeti smrt.
Moram stvoriti nadu.
Stvaram nadu tako što skladam glazbu.
Obično legnem na pod,
zatvorim oči i meditiram.
Pritom zamišljam svoj život izvan zatvora.
Pokušavao sam skladati glazbu.
Udarao sam ritam po svojim prsima ili po krevetu.
Smišljao sam pjesme.
A moj susjed,
kad bi čuo kako pišem pjesme,
rekao bi: „Ta je dobra, mladiću.”
Pjevao sam mu kroz tanki zid,
a on bi rekao što misli.
Nevjerojatno
Ludo je
Ludo je kako živimo i umiremo
Pričanje priča znači
stalno proživljavanje traume.
Osjećam se ugodnije
pričati ih kroz pjesme.
15. SRPNJA 2019. PRVI NACRT TREATMENTA/SCENARIJA
ZA VIZUALNI ALBUM
„PISMO KOMPIĆIMA”
Ovaj prizor izgledom podsjeća na uspomene.
Počinje scenom u kojoj majka Crnkinja podučava svoje troje djece pjevanju.
Najmlađi je sin najspremniji pjevati.
Pitam se postoji li raj
Pitam se gdje je žalbama kraj
Znam, griješio sam, što se može
Moj otac kaže: Oprosti mu, Bože
Pravi si nasilnik, ako išta
Uvjeravaš se da ne osjećaš ništa
Kažeš, nije to ništa, možeš glumiti
A zapravo želiš ubiti
Ako se pobune protiv tvoje frakcije
Ti i tvoji kompići ste od akcije
Što su nam Cripsi dali
Mac Mafia i svi ostali
Iako smo stalno na oprezu
Eksplodiramo već u idućem potezu
Vlada pomama za novim drogama
Ubijamo savjest u svojim pjesmama
Nevjerojatno...
Uspomene su presudne
za održavanje zdravog razuma u zatvoru.
Sjećam se, iako to možda nije točno,
ali sjećam se stvari iz djetinjstva.
Ponovo ih proživljavam dok sjedim na krevetu.
Podsjećaju me na to da sam bio osoba,
jer to jesam,
prije nego što sam završio u zatvoru.
Imate još 60 sekundi.
BIO SAM OSOBA
EKSTERIJER, CRKVA - DAN
MOJ OTAC WILLIAM
Odrastao sam u crkvi.
Majke iz crkve zvale su me Mali William po mom ocu
ili Mali Otac, također po njemu.
Ovo je područje gdje bi mladi sjedili.
Bilo je fora odrastati ondje i pjevati u zboru.
Bili su u odjeljku za zbor na podiju,
točno ispred mene.
Došli bi i nastupili na podiju.
Njegova je mama vodila dječji zbor.
On i sestra su nastupali.
Čak je i Victor nastupao.
Ima talentirane djece u ovoj crkvi
i Bog ih želi iskoristiti.
Da čujem „amen”.
- Amen. - Slava Bogu...
Htio sam ih odgojiti u crkvi i usaditi im drukčije vrijednosti.
Tako sam ih pokušao zaštititi
od svega što im može nauditi.
- Ovo je James. - Mali James.
- Nicali su mu zubi. - Da. I on je bio plačljivac.
Je li?
- Da. - Koliko je star na ovoj slici?
Otprilike pet mjeseci.
Stalno mi je govorio: „Imam mnogo kose.”
Rekla bih mu: „Dečko, nemaš mnogo kose.
To bi ti htio.”
Naš stariji brat Victor.
- Trinaest godina? - Ili možda četrnaest na toj slici.
Veliki obrazi.
Čekaj malo. Pogledaj ovu.
Ovo smo ja, James i Victor.
Ostavili smo ga kod bake.
Mislili smo da će zauvijek ostati. Ne sjećam se...
Bili ste navikli biti zajedno.
- Da. - I tako...
Ali pogledaj kako...
Victor je bio dobar stariji brat.
Pazio je na Jamesa i na Reneashu.
Volio je brata i sestru.
On i James bi se posvađali.
Victor bi mu kao stariji brat pokazao kako je na ulici.
Victor je bio aktivan na ulicama.
Mislim da nije imao izliku
da se bavi kriminalom i čini sve ono što je činio.
Valjda je mislio da se mora dokazati.
Victor je bio zaštitnički nastrojen,
ali i nasilnik koji je vladao nada mnom jer sam bio mlađi.
No nije to dopuštao drugima.
Sjećam se
da sam kao mali imao tešku astmu.
Na biciklu sam pratio Vica i njegove prijatelje.
Bili smo daleko od kuće, a nisam imao inhalator.
Imao sam gadan napadaj astme.
Stavio me na svoj bicikl
i vozio me cijelim putem do kuće.
Nisam znao
da će mu se život osvetiti.
Nekad se nisam mogao iskrasti
Sad se pitam kako će život ispasti
Osjećaj zatočenosti već se troši
A kompići i nisu tako loši
Ništa od snova, tako pričaju
A kompići te stalno testiraju
Život je cirkus, po običaju
Na ulicama kaos
Pitam se kako
Prije sam košarku u dvorištu igrao
Kunem se
Bicikl sam na jednom kotaču ulicama vozio
Kroz sivi svijet pun crnih srca kao Kain
Sad putujem svijetom s crnim znakom
Nevjerojatno
Ludo je
Baš je ludo
Kako živimo i umiremo
Ludo je
Baš je ludo
Nevjerojatno
Ludo je
Baš je ludo...
Kad je Victor prvi put uhićen, ne sjećam se zbog čega je to bilo.
Sjećam se da sam mislio:
„Odveli su mi brata.
Odveli su mi brata.”
Sjećam se da su mi jednog jutra rekli
da Victor ima suđenje.
Sjećam se da sam sjedio u stražnjoj klupi petog razreda
i da sam se molio.
„Bože, pusti mog brata kući danas.
Nedostaje mi. Nedostaje mami i tati, Bože.
Pusti Victora kući, molim Te.”
Ugledao sam se u njega.
Pratio sam ga posvuda i pokušavao biti poput njega.
Osjećao sam da mi nešto nedostaje u životu.
Pokušavao sam ga zamijeniti
drugim tipovima njegove dobi i starijima.
Ti su tipovi bili stariji kompići s kojima sam bio u bandi.
Odrastao sam u okruženju bandi.
Ondje odakle dolazim bilo je očekivano da budete u bandi.
Kad sam imao 15 godina,
odlučio sam da ću postati
najopakiji kompić iz bande.
Bio sam spreman biti nasilniji od svih ostalih.
Dobivao sam mnoge pohvale zbog toga.
Oružje je bilo jednako dostupno kao bicikl.
Bilo je posvuda.
Crkva je prestala biti temelj mog života
kad se brak mojih roditelja raspao.
Sve je bila laž. Nisu se voljeli.
Nisu voljeli mene.
Osim toga,
Bogu možda i nije bilo stalo do mene.
Ipak, izdaja samoga sebe
najgora je izdaja.
Izdaja
Bio si moj crnjo, reci mi zašto zezaš
Prijatelje i neprijatelje isto gledaš
Čekaju da fulaš i svoje mane odaš
Muke velikog šefa
Pritom te kefa
Ako otkupim bar
Je li prijatelja šteta?
Pijuckam konjak i pušim
Dok se ne srušim
Molim se Bogu
I Isusa su izdali, mislim
Kako to riješiti, pitam ljude
Kad ih novac zavara, svi su Jude
Mili Bože
To je samo znak vremena
Izdaja od tvog kompića gora je od bremena
Nitko nije odan
Kad je odvjetnik pozvan
Neće ti ništa dati
Ali vjerojatno će te cinkati
Na sudu će govoriti
Pomoći te osuditi
Bio sam samo klinac Kad si meni pokušao presuditi
Rekli su da si me izdao A ja nisam vjerovao
Pojma nisam imao
Stvarno si me izdao
Kvragu
Izdaja
Pazi kad me gaziš, kunem se
Ta je zavjera loša namjera, kunem se
Bio si moj kompić
Reci mi zašto me želiš ubiti, majstore
Odanost se mijenja
Kad se kompić u zatvor sprema
Smrt i Bog šuruju, a žaljenja vladaju
Uvodi se samoća
I mnogo je poteškoća
Kao da je Zemlja okrugla, svi znaju
Prijatelji su spremni na izdaju
Bog će nam suditi Svi se mi želimo iskupiti
Ali ne možeš nekog svog ubiti
Ne trebaš pištolj, možeš svjedočiti
Kvragu
Bog će nam suditi Svi se mi želimo iskupiti
Ali ne možeš nekog svog ubiti
Ne trebaš pištolj, možeš svjedočiti
Na sudu se slomiti
Kvragu
Izdaja
Pazi kad me gaziš, kunem se
Ta je zavjera loša namjera, kunem se
Bio si moj crnjo Reci mi zašto me želiš ubiti, majstore
Izdaja
Slika s Jamesove mature.
Kosa mu je u pletenicama.
Misli da je opak.
Bio mi je kum na vjenčanju.
Vidite, ovdje drži zdravicu.
Ne sjećam se što je točno rekao.
Ali bio je ondje. To je moj sin.
Otprilike u to vrijeme počele su nevolje.
Prošlo je osam mjeseci od našeg vjenčanja do tog incidenta.
Bila sam dosta bliska s Jamesom.
Bila sam prilično šokirana onime što se dogodilo.
Kad se Victor vratio iz zatvora za maloljetnike,
zvao me Mali James.
Sjećam se da sam se isprsio i rekao mu
da više nisam Mali James,
da sam muškarac.
Nasilje i nasilna djela
bili su sredstvo koje sam koristio za sve.
Kad bih se u školi posvađao, tukao bih se.
Pucati u nekoga bilo je
krajnji čin nasilja.
Zbog toga bi me ljudi poštovali.
Tako bih zaslužio strah i popularnost
koji prate gangstere.
Sjećam se razgovora
s jednim tadašnjim kompićem.
Bili smo istih godina.
„Buraz, moramo nabaviti pištolj.
Spreman sam upucati protivnike. Tek tako.
Spreman sam.”
Rekao je: „Mogu pucati, ali ne znam mogu li ubiti nekoga.”
Zanemario sam to. „Buraz, tripaš.
To je ono što radimo. Što ti je?
Tako je kako je.”
Uvjerio sam se
da to mogu učiniti prije samog čina.
U tom trenutku
osjetio sam da sam spreman dokazati
da sam frajer iz kvarta.
I tako, kroz moj kvart prolazio je netko
tko je predstavljao izazov.
Porječkali smo se.
Rekao sam: „U svojem sam kvartu. Ne moram spustiti pogled.
Ti trebaš spustiti pogled.”
Otišao sam starijem kompiću,
a on mi je dao pištolj.
Mladić je izašao na ulicu, spreman na borbu sa mnom.
Upucao sam ga.
Tad sam pobjegao.
Hodao sam unaokolo sat i pol,
a onda se vratio kompiću koji mi je dao pištolj.
Očekivao sam
da će me dočekati s odobravanjem.
Umjesto toga rekao je:
„Kompiću, što si učinio?
Kompiću, policija će te tražiti.
To nije šala. To nije pjesma.
Ne možeš repati o nečemu što si učinio
i za tri minute nastaviti sa životom.
To nije to.”
Moj je sin vikao upomoć,
a ja ga nisam čula.
To je dijete vikalo upomoć.
Imao je 15 godina.
Vikao je upomoć, a ja ga nisam čula.
Nisam čula njegove povike.
Vikao je upomoć prije nego što se uvalio u nevolju.
Gdje sam bila ja? Gdje je bio njegov otac?
Dobio sam službene spise od Jamesova odvjetnika.
Kad sam vidio neke pojedinosti u njima,
bilo mi je jako teško.
Mjesto zločina,
obdukcijski izvještaj žrtve i sve ostalo...
Nisam to mogao gledati.
Nisam se mogao nositi.
Tužan trenutak.
BIO SAM OSOBA.
James je počinio zločin,
a tri dana poslije moj je sin Victor preminuo.
Ta dva događaja bila su istovremena.
Bio sam potpuno izvan sebe.
Nisam mogao funkcionirati. Bio sam shrvan.
Jednom sam sanjao Victora.
Ulazio je u uličicu.
Spremao se ući u auto.
Dozivao sam ga. „Vic!”
Okrenuo se da me pogleda
i samo se nasmiješio.
Rekao je:
„Sve će biti u redu, buraz.”
Tad je ušao u auto i odvezao se.
Kad krene
Potražite zaklone
Kad krene
Kunem se, stalno nas progone
Ako ne dobijem doživotnu kaznu
Vjerojatno će me moji ubiti
Svojim ću se pištoljem upucati
Netko će to na internetu objaviti
Ako ne dobijem doživotnu kaznu
Vjerojatno će me moji ubiti
Svojim ću se pištoljem upucati
Netko će to na internetu objaviti
Pušim travu, svi to znaju
Murjaci me zaustavljaju Bježim jer me zlostavljaju
Upucat ću se prije nego što me ukebaju
Ja sam Assatin pobornik prema izvještaju
U gradu pokraj plavog mora
Murjak je mora i prava pokora
Cripsi nose oružje odskora
Žele me vidjeti mrtvoga Na ulici prava noćna mora
Ako u autu vidim dva stvora
Ako čujem buku motora
Izvući ću oružje, učiniti što se mora
Pucat ću kao Craig i Smokey, fora
Ako ne dobijem doživotnu kaznu
Vjerojatno će me moji ubiti
Svojim ću se pištoljem upucati
Netko će to na internetu objaviti
Ako ne dobijem doživotnu kaznu
Vjerojatno će me moji ubiti
Svojim ću se pištoljem upucati
Netko će to na internetu objaviti
Vlada je lansirala četiri drona
A ja trebam Glock da dođem doma
Nemam ga, kad pogledaš
Ne doživljavaju te ako ga nemaš
Ovo je priča o izgubljenoj nedužnosti
Odavno sam svjestan opasnosti
Bio sam kriv, iako u odsutnosti
Kriv sam još u realnosti, vjeruj mi
U genocidu sudjeluješ
Svoje kompiće optužuješ
Majke plače, očevi tuguju Nitko ne zna s kime šuruju
Stalno nas progone
Snage uporne i sigurne Sve dok nas ne uklone i ne iskorijene
Vlada nam govori da stižu teroristi
Svi su oni scenaristi
Prekida se pjesma „Stalno nas progone”.
Sanjala sam nešto.
U snu sam čula da će sve biti dobro.
To se stalno ponavljalo u mom snu.
„Sve će biti dobro. Sve će biti dobro.”
Tri dana poslije policija je došla
i pokucala na vrata u 4.00.
Bio je to jako čudan osjećaj.
Rekli su mi da je moj sin ubijen.
Bio je to najstrašniji osjećaj koji sam ikad doživjela.
Kao da sam u noćnoj mori.
Oplakivao sam svog brata.
Oplakivao sam gubitak.
Stalno me opsjedala ista misao.
Ja sam to učinio nekoj drugoj obitelji.
Upravo se tako i oni osjećaju.
Bila sam ondje svaki dan.
Nisam propustila ni jedan dan kad je moj sin bio na suđenju.
Najviše sam primijetila majku.
Bile smo u istoj situaciji. Imala je sina koji je umro,
a moj je sin preminuo u isto vrijeme.
Sigurno joj sin i dalje nedostaje.
Bio je njezin sin.
Na izricanju presude rekli su četrdeset godina i doživotna kazna.
Pogledao sam odvjetnicu i pitao je: „Kad ću ići kući?”
Samo me pogledala i rekla:
„Dušo, ti ne shvaćaš što se dogodilo.
Ne shvaćaš.”
„SHRVAN SAM”
U narančastom odijelu stojim
Sa suzama se borim
Dobio sam 40 godina
Četrdeset noći i dana
Molio sam Isusa da me riješi tog statusa
Demoni me opsjedaju
Misli o samoubojstvu izjedaju
Iskreno, trebao sam pokušati
Od života odustati
A ne svako jutro iznova umirati
Kunem se, promijenio sam se
Oprostite mi, drukčiji sam
Promijenio sam se
Sad sve vidim drukčije
Ne mogu kontrolirati misli
Odbacujem uzorke od važnosti Misli o trajnosti
Osjećam ih, otkrivaju mi trajnosti
Molim se Bogu u žalosti Da me spasi iz ovog groba
Kunem se
Dosta mi je statusa roba
Kunem se
Baš sve
Svoje grijehe priznajem
Za isprike ne hajem
Učinio sam nešto loše
Ali ovi zidovi me troše
Ugnjetavanje teško je
Depresija mori me
Borim se sa svime time
Doživotna nije šala
Mrtav sam za sve
Mrtav za kompiće i nitko mi ne piše
Imao sam samo 15 godina Sad se toga ni ne sjećam više
Samo želim preživjeti, kunem se
Tata mi kaže: „Izdrži, sine.”
Pokušavam
Život je kratak, to stoji Moram djelovati, to se broji
Stihovi će prevladati
Stvarnost će se izravnati
Valjda će me Bloodsi i Cripsi čuti
Gangsteri u zatvoru su ljuti Ali o tome se šuti
Bol je stvarna, moja mama u suzama
Žalba je izgubljena, a ona izmučena
Znam da ona zna da moja je sudbina zapečaćena
Stvarno
Bol je stvarna, moja mama u suzama
Žalba je izgubljena, a ona izmučena
Znam da ona zna da moja je sudbina zapečaćena
I nakon svega
Shrvan sam
Da, da
Sad si uklet i prolaziš kroz teške muke.
Zemlja je natopljena krvlju tvog brata koji je nastradao od tvoje ruke.
BRAT
Stalno se pitam gdje je Victor.
Znam da ne pati, ali ne znam gdje je.
To mi često prolazi kroz glavu.
Gdje je moj brat?
MOJ NEĆAK NAAJI
Reneasha je bila trudna s Naajijem.
Rekla mi je da treba uskoro roditi.
Bilo nam je posve jasno
da se bliži godišnjica Victorove smrti.
Dakle, Naaji se rodio
devetnaestog travnja,
na dan kad je Victor ubijen.
Čini se da nam je Bog dao dar
na taj teški dan.
- Naaji. - Što radiš?
Molim te!
Želim spavati.
Idemo li na groblje?
- Ne znam. - Još ne znamo.
Bit će kasno. Idi gore s time ako želiš ići.
Nisam kupila cvijeće.
Ne znam.
Isprva sam dolazio svake nedjelje.
Mjesecima sam dolazio svake nedjelje
i tu provodio neko vrijeme.
Posjetio bih njegova brata Jamesa u zatvoru za maloljetnike,
a onda bih došao k njemu ili obratno.
Posjetio bih njega, a onda Jamesa. Zavisi.
To je dugo trajalo.
2.10.1982.
Stalno sam plakao.
Tako sam tugovao. Morao sam biti ovdje.
19.4.2004.
Suđenje za Victorovo ubojstvo počelo je nakon Jamesova suđenja.
To je bila još jedna muka.
Ono što se dogodi neće ništa promijeniti.
Neće mi vratiti sina.
Čovjek je osuđen za ubojstvo prvog stupnja.
Bio je mlad, istih godina kao i moj sin Victor.
U to vrijeme bio je mladić.
Imali smo priliku govoriti pred sudom i ja sam je iskoristio.
Bilo mi ga je donekle žao.
Moj je sin izgubio život,
ali na neki način i on.
Rekao sam mu: „Sad si u takvoj situaciji.
Molim se da ćeš postupiti ispravno i da ćeš se vratiti kući.”
To sam mu rekao.
Grozno je što znam njegovu sestru.
Zajedno smo odrasle i išle u istu školu, a nisam ništa znala.
Vidjela sam da plače
jer je njezin brat dobio doživotnu kaznu zatvora.
Kad su osudili Jamaala Smitha
na najmanje 25 godina zatvora...
iskreno, nisam bila zadovoljna.
Oteo si mi sina. Oduzeo si mu život.
Zbog čega?
Još žalim za sinom.
Svaki put kad mu je rođendan
i svaki put na dan kad je ubijen
mislim na sina kojeg sam izgubila.
Stalno mislim i na sina kojeg sam izgubila u sustavu.
ZATVORENIK
Kad zamišljam onoga tko je ubio Vica,
zamišljam nekoga tko je samo još jedan od nas.
Još jedan od nas. Još jedan od nas.
Bio je na ulici i igrao svoju ulogu
u onome što se događa u uličnoj kulturi.
Sjećam se što sam mislio.
Ako ga sretnem,
prebit ću ga.
Ili nešto
još gore.
Mislio sam da ću ga ubiti ako ga uhvatim.
Zapravo,
u sebi sam se borio s mržnjom prema čovjeku
koji je bio zamišljeni lik u mojoj glavi.
Nisam znao tko je on ni kako izgleda.
Nisam znao ni kako se zove.
Kad sam tek došao u zatvor,
sjećam se da sam ušao u mali dnevni boravak.
Jedan od tipova u dnevnom boravku bio je Jay...
Razmišljao je o zločinu koji je počinio
i o tome koliko je besmislen bio.
S njim sam posebno razgovarao o tome
koliko žali i koliko se kaje
zbog ubojstva koje je počinio.
Pokazao mi je svoju ljudskost
i uspio sam ga shvatiti.
Sagledavši njegovu ljudskost
u odnosu na najgore što je u životu učinio,
sjetio sam se svoje ljudskosti
i onog najgoreg što sam ja učinio.
Imate još 60 sekundi.
OKRENUO SAM SE, PUCAO I POBJEGAO.
Blokirao sam to.
Blokirao sam prizor
njega kako pada na tlo nakon što sam ga upucao.
Godinama.
U tom sam trenutku shvatio
značaj onoga što sam učinio.
Zato sam to blokirao.
I sad živim s time.
Shvaćam to.
To...
To me uzelo.
Kad sam imao 19 godina,
bio sam uvjeren da sam bezvrijedan
i htio sam se ubiti.
Mislio sam da bi bilo najbolje
da se ubijem.
Istina je da je istina da ne mogu ništa reći.
Nema smislenog izraza, žaljenja ili pokajanja
koji bi mogli izraziti ono što sam mu učinio.
Uzeo sam sve tom čovjeku.
Uzeo sam sve njegovoj obitelji.
Uzeo sam previše.
I beskrajno mi je žao zbog toga.
Ako me pogledate u oči,
vidjet ćete zombija u svakom smislu te riječi.
Kao da nisam tu, kao...
Uopće nisam tu.
„ČELIČNI GROB”
Živim u čeličnom grobu
Teško je
Hladno je, mračno je
Nema zraka
Ne mogu disati, gledati, spavati
Ne mogu vjerovati da su me uhvatili
Živim u utrobi podzemlja
Krvopije se uspoređuju
S kraljevima podzemlja
Postaje opasno kad Drakula dođe jesti
Pripremi kolac ili će te pojesti
Mučenik iza vrata, duboko zakopan
Pišem i koračam, jedva spavam
Mladi dani u daljini
Čekam u kantini
Ne mogu se otresti sjećanja
Donijeli su presudu i tako je bilo
Ovo nije život, to se nije zbilo, kunem se
Murjaci ga zovu crnjom iza leđa
Stariji mu dijele savjete To ga ne vrijeđa
Trebat će mu
Kad krene, gotovo je
Kaos vlada i vrijeme sporije je
Beton i čelik više nisu fora zajamčena
Nadam se pismu, ali pošta je vraćena
Vratite pošiljatelju i neću više griješiti
Bože, pomozi mi i grijeha ću se riješiti
Samo se nadam da neću pogriješiti
U najdubljem mraku ja ću se iskupiti
Ja, grešnik
Živim u čeličnom grobu
Teško je
Hladno je, mračno je
Nema zraka
Ne mogu disati, gledati, spavati
Ne mogu vjerovati da su me uhvatili
Služim doživotnu, a radije bih živio
Ovdje sam se do kraja slomio
Bol je duboka, stalno mi je zima
Živi sam mrtvac, a i cinkanja ima
Hodam u krug, moram ustrajati
Ako živi mrtvaci počnu napadati
Zombiji s oružjem žrtvu traže
Može i po narudžbi, tako im je draže
Želiš iz pakla pobjeći, od demona uteći
Kad se dug nagomila, teško je ne reći
Kad zavlada nemir, i gad će se opeći
Murjaci će tajnu poruku pronaći
Tad sam osjetio da sam propao
Na koljena sam pao i Boga molio
Ima li smisla spasu se nadati?
Jer hladno je u rupi spavati
Živim u grobu
Mračno je kao u rogu
Da, mračno je
Tata me posjetio dok sam bio u rupi.
Upravo sam završio s pisanjem
prve i druge strofe „Čeličnog groba.”
Mislio sam da sam završio.
Gledali smo se kroz staklo.
Držao sam slušalicu
i repao mu „Čelični grob”.
Rekao je:
„Da, sine. To je jako dobro.
Ali što se dogodilo?”
- Kako to misliš? -„Što se dogodilo s likom?
Opisao si ga u jako mračnom svijetu.
„Hoće li ikad izaći odatle?”
Kad sam se vratio u ćeliju nakon njegova posjeta,
počeo sam pisati.
Započeo sam treću strofu riječima:
„Živim među koljačima, prevarantima i spletkarima.
Prava noćna mora, ali ja uživam u snovima.”
Ovdje je lako nadu izgubiti
Ljudi se predaju i požele se objesiti
Nema svrhe ni smisla, svejedno je
Dajte mi život mada bezvrijedno je
Kroz stihove mogu isplivati, jasno mi je
Kroz rime mogu progledati, bolje mi je
Ruke me bole, izdržati nastojim
Iako nesiguran, penjem se, čvrsto se držim
Moje je nadahnuće uskrsnuće
Poput Lazara ustajem
Svoje priče iz kripte odajem
Živim u čeličnom grobu
I dalje sam
osoba koja sanja o slobodi,
o pomirenju sa samim sobom
i uskrsnuću.
Sanjam o vlastitom iskupljenju
i o iskupljenju drugih ljudi.
Moja mašta
dok sam bio u rupi
odigrala je važnu ulogu
i pomogla mi da pronađem nadu.
Uspio sam zamisliti svoj život
kroz umjetnost i glazbu.
Mogao sam se zamisliti na slobodi.
Imao sam se čemu nadati
jer sam to mogao zamisliti.
Sjećam se kako sam jednom ležao na podu, meditirao
i zamišljao sebe
i život koji sam želio.
Moja...
izmišljena žena
izgledala je kao Indigo.
Kad sam upoznao Indigo, prepoznao sam je.
MOJA LJUBAV INDIGO
Ne želim da to bude daleko u svibnju.
Zašto ne?
Ne znam.
Mislim, tad su Dan sjećanja i Majčin dan...
O, Bože.
Ipak je to praznik.
Oženio bih se tobom danas.
Koji god datum odabereš, pristajem.
Ustrajat ću.
Da.
Ustrajat ću.
Moram ustrajati.
Ustrajat ću.
Ne znam kako dalje ide.
Isprva sam mislila da nikad ne bih mogla predati svoj srce
nekomu tko je tako sputan i potlačen.
Ipak, nisam mogla uskratiti svom srcu ono što želi.
Budući da sam već radila na ukidanju i reformi zatvora,
bila sam spremna kad sam upoznala Jamesa.
Činjenica je da ljudska povezanost prodire kroz zidove.
Prolazi kroz rešetke.
Prijateljica sam mu i stalo mi je do njega.
Ne brine me njegova sposobnost da bude odgovoran.
Isto tako znam da to nije lako ostvariti
kad je riječ o nekome koga maltretiraju na razini zatvorskog sustava.
U prvoj e-poruci napisala sam:
„Ja sam Jamesova zaručnica.
Podržavam smanjenje njegove kazne.”
Napisala sam: „Trebam pomoć oko procedure.
Kakva je procedura?”
U ovom trenutku vrijedi predočiti
sve ljude koji žele da dođeš kući.
Dobro.
Pročitala sa ti tatinu izjavu?
Da, pročitala si mi je.
Dobro. Pročitala sam ti Jackienu?
Nisi.
Želiš li je čuti?
Da.
„James shvaća kako je njegov zločin utjecao na žrtvu, žrtvinu obitelj
i njegov život u društvu.
Kaje se i razumije da su njegovi postupci bili pogubni.
James je odgovoran i zreo mladić
koji je rehabilitiran kroz zatvorski sustav Kalifornije.
Suprug i ja uvijek smo podržavali Jamesa
i činit ćemo to i dalje.
Sigurna sam da James nije prijetnja društvu
i da zaslužuje drugu priliku u životu.
S poštovanjem, Jacqueline Williams.”
Zbilja, Jackie.
To je sjajno.
Imate još 60 sekundi.
Mrzim to.
Da. Onda i ja to mrzim.
Biblija kaže da smo poput ovaca za klanje.
Na svakom koraku vrebaju opasnosti i katastrofe.
Mislite da vaše dijete ne može postati dio statistike
i umrijeti na uličnom uglu?
Ali Biblija kaže da Bog ne osuđuje.
On oslobađa i emancipira.
Bog nije poslao svog sina u svijet kako bi osudio taj svijet,
nego kako bi svijet kroz Njega bio spašen.
Bog se bori za vas.
Kad se James rodio, donio sam ga kući iz bolnice.
Podigao sam ga. Bio sam presretan.
Nasmiješio mi se i to je...
Sad je muškarac. U stanju je ustrajati.
To me potaknulo
da i ja ustrajem s njim.
Božja riječ je moje blago.
To je ono što imam.
To je najbolje što mogu.
Bog mi je rekao: „Bit će to dug put.”
Jasno sam ga čuo.
Prenio sam tu poruku sinu. „Bog je rekao da će put biti dug.”
Tad sam shvatio da mi je Bog, rekavši to, obećao
da postoji kraj puta.
Jednog će dana moj sin biti slobodan.
Bog mi je to obećao. Čuo sam ga.
Stoga sam siguran u nešto. Uvjeren sam.
Unatoč dugom odsluživanju kazne
i putovanju koje ionako već dugo traje,
doći će kraj.
Tad ćemo živjeti zajedno s ove strane zatvorskih zidova.
To meni znači vjera.
U srcu mi je pjesma zahvale koju želim otpjevati.
Otpjevat ću tu pjesmu pomoću vjere.
Već osjećam da je Bog ovdje.
Pjesma zahvale ide ovako.
„PROBUDITE SE”
Crni zabludjeli sanjari
Probudite se i počnite mariti Tko će nas hraniti?
U kvartu su redari
Tko će nas voditi, oružje nabaviti?
Volio bih reći da nam neće trebati
Teško je kad te love nemilice
Ljubomorni su i mrze, grabljivice
Murjak pištolj poteže
Upada mi u stan kad je najteže
Vrijeme je za buđenje
U ovom utočištu recite: „Bože, predajem se.”
Vrijeme je za buđenje
- Otkad sam s vama? - Oduvijek!
On vas nikad neće napustiti!
Nije me briga što će biti. On ne ide nikamo!
Probudite se
Otuđeni ljudi hodaju omamljeni
Travu puše u dugovima do guše
Jedva čekam da se probude
Na sprovode mi se ne ide
Kompići se u vodi koprcaju
Jedva plutaju, ali se napuhuju
Ega im luduju
Teško ih je voljeti kad te zbunjuju
Sve je to zamršeno i kad miruju
Na oprezu su, ništa ne mijenjaju
Možda se nečeg dočepaju
U podrumu proizvode drogu
Kuhaju za gospodara, to mogu
Možda dobiju koju mrvicu s nogu
Zaboravljaju da kokain dilaju
Nikad ne priznaju savjest
Savjesti nema
Na ulici me zovu zvijer, nije fer
Jesu li ljudi čudovišta nijema?
Bezumna stvorenja učitelje ne slušaju
Možda bih slušao da stvarno pokušaju
Kolumbo je postao uzorak
A o trgovini robljem samo odlomak
Zašto sam na nastavi spavao?
Pištolj sam na dnu torbe skrivao
Crn sam i gnjevan, ne shvaćaju me ozbiljno
Spavam uz pucnjeve, užasno
To su rane duboke
Ulice su za brze i žestoke
Ja ne želim biti Paul Walker
Kvragu, ne želim biti Paul Walker
Molim se da čujem Božji glas Vrijeme je za buđenje
Probudite se
Dijete, ustajem i na nogama sam.
Kažem vragu: „U redu je. Opet sam ustao.
Opet ću ustati!”
Hej! Jeste li ikad bili u zatvoru?
Blagoslovljeno ime Njegovo.
Ne morate ništa reći. Znam da ste bili u zatvoru. Amen.
Vi ste u duhovnom zatvoru!
Vrag vas je zatočio!
Blagoslovljeno ime Njegovo...
Kad sam odrastao,
počeo sam osjećati veću odgovornost prema svom ocu,
majci i sestri.
Pisao sam im pisma
o tome koliko sam im zahvalan.
Ostali su uz mene i podržavali me,
iako sam učinio nešto gnusno i ozbiljno.
Sjećam se da mi je mama jednom pričala o mom rođenju.
Rekla mi je da me željela dok je bila trudna sa mnom.
Rekla mi je: „I dalje te želim, sine.”
To je bilo jako pozitivno i poticajno.
Pomoglo mi je da povjerujem u sebe i svoju vrijednost.
Molim?
Ovdje Global Tel Link. Imate poziv koji se plaća od...
- Hej, mama. - Hej!
- Želim ti nešto pročitati. - Dobro.
„Svrha je ovog pisma pružiti sudu
dokaze za smanjenje kazne zatvoreniku Jamesu Jacobsu
na temelju njegova iznimna vladanja u zatvoru.
Kao tajnik CDCR-a
ozbiljno shvaćam svoju obavezu prema javnoj sigurnosti.
Dajem preporuke samo nakon iznimnog ponašanja
onih zatvorskih zatvorenika
koji pokazuju stalno poštovanje
prema pravilima, propisima i zahtjevima Ministarstva
te već dulje vrijeme sudjeluju
u programu rehabilitacije.
Presuda zatvorenika Jacobsa zaslužuje pozornost suda.
Preporučujem opoziv presude za zatvorenika Jacobsa
i njezino smanjenje.
- S poštovanjem, Ralph Diaz...” - Bože.
„...tajnik CDCR-a.”
Mili Bože. Ne znam što bih...
„Porota u navedenom postupku smatra
da je optuženik James Jacobs kriv za zločin ubojstva...
KALIFORNIJSKI VIŠI SUD
...i osuđuje ga na 40 godina zatvora.
PRESUDA: 40 GODINA I DOŽIVOTNA
Sjećam se kad sam davno išao na sud zbog Jamesa.
Već je bio osuđen, a tad su mu ponovo sudili.
Ovdje sam s razlogom. Prošli put to nije dobro prošlo.
OKRUŽNI SUDOVI
Moram nešto reći. Kad prođete kroz nešto,
kad ste žrtva, to je stvarno.
Stoga želim reći
da i žrtva ima određenu odgovornost.
Mora učiniti ono što je nužno da dođe do iscjeljenja.
Bila sam žrtva zločina.
Bila sam silovana.
Sudjelovala sam u policijskoj istrazi.
Na kraju sam bila iznova traumatizirana tim iskustvom.
Tražila sam zaključak.
Tražila sam pravdu, ozdravljenje, potvrdu.
Međutim, nisam našla iscjeljenje.
Shvatila sam da sustav ne daje prednost meni.
Daje prednost kažnjavanju,
a moje iscjeljenje ne može biti posljedica nečije kazne.
To neće vratiti ono što mi je oduzeto.
Mi smo vjernici. Shvaćamo da Bog djeluje u Svoje vrijeme,
koje nije u skladu s ljudskim vremenom.
Ipak, zbilja se nadam da će izaći.
Molim se da izađe dok smo živi.
Oprostite.
Trenutačno je...
To je poput smrti.
Svaki put kad vidim Jamesa
i kad moram otići, kao da se lijes zatvara.
Mora biti sa svojim ocem...
To je najvažnije.
Srca će zacijeliti.
Više neće biti slomljena.
Tata mi je rekao kad sam imao 16 godina,
nakon što sam osuđen:
„Znaš, sine, bit će to dug put.
Dug put prepun čežnje
i gledanja prema obzoru.”
Ispunjen sam nadom.
Nadam se
da će sudac promijeniti presudu
i pustiti me kući.
Čovječe. Idemo.
Vidjet ćemo što će biti.
Slijedi slučaj Jamesa Jacobsa.
U zahtjevu i dalje traži promjenu presude.
Ured okružnog tužitelja nije spreman pristati
na promjenu presude g. Jacobsu.
Što se tiče promjene presude optuženika od strane suda,
danas neće biti suđenja.
Zatvor je zamka.
Naš pravosudni sustav je zamka.
Ako hodate bespućima Amerike
i uhvate vas u zamku,
neće vas pustiti.
Tužitelja nije zanimalo tko sam.
Zanimala ga je činjenica
da ima priliku reći ne.
Nikad neće reći:
„Ta je zamka nehumana.
Moramo mu je maknuti s noge.”
Žele vas postaviti na zid.
Nikad neće reći:
„Omča je preuska.
Prerezat ćemo je.”
Namjera im je bila
linčovati nas.
Neću više bježati
„STALNO NAS PROGONE”, DRUGI STAVAK
Kompići žele moje zlato
Murjaci me žele zatvoriti
Vrag trči za mojom dušom
Molim se Bogu u nadi da neće uspjeti
Nikad nisam odustao
Nisam elitist
Ne vjerujem vođama, kunem se
Kako da im vjerujem kad su ubili Malcolma?
Ubili su Oscara, Traya i Michaela
Najprogonjenija vrsta u Americi
Crni muškarac
Bijeli policajci pucaju
Genocidnom ucjenom to opravdavaju
Kažu, međusobno se ubijate
Možda katkad pucamo u svoje
Ali činjenica je da rasisti postoje
Činjenica je da sustav ne funkcionira
A nevolja mojih kompića nikog ne dira
Ako ne dobijem doživotnu kaznu
Vjerojatno će me moji ubiti
Svojim ću se pištoljem upucati
Netko će to na internetu objaviti
Ako ne dobijem doživotnu kaznu
Vjerojatno će me moji ubiti
Svojim ću se pištoljem upucati
Netko će to na WorldStaru objaviti
GOSPODIN JE DUH,
A GDJE JE DUH GOSPODNJI, ONDJE JE SLOBODA.
DUH
James mi je rekao da je nešto sanjao.
Rekao je: „Sanjao sam da sam došao kući, k vama.”
Želim da moj sin dođe kući.
Nemam drugog sina. Želim da dođe kući.
„MORSKO DNO”
Za vikend u Los Angelesu još jedan val uhićenja bandi i nasilja.
Više od 200 policajaca na ulici...
Valovi zločina
Dosađujem se, a na vijestima
Valovi zločina
Dosađujem se, a na vijestima
Da
A na vijestima
A na vijestima valovi zločina Da, na vijestima
Doba je cracka i moram pripaziti
Jer mama mora leđa čuvati
Jeza je hvata, ubili su mi brata
Moli se moli da uspijem
Na morskom dnu punom metaka Iz pušaka prije sumraka
Val te nosi i nema povratka
Dvadesetak stupnjeva, topla popodneva
Dok meci lete, pušim bez gnjeva
Opuštanje ne uspijeva
Mama me voli i za mene se moli
Sve je to boli
Kompići ne plivaju, samo plutaju
Nogama vodu prskaju
Pod vodom sam hrabar, imam jak poriv
Ja sam kriv
Pravi kompić nije ranjiv, a nije ni živ
Policiji nevidljiv, uvijek sumnjiv
Mladi prodaju crack, kompiću Pazi se toga, kompiću
Imaju oružje i mami ti prijete, kompiću
Pripazi na mamu, kompiću Kad zapucaju, kompiću
Doba je cracka
I moram pripaziti
Jer mama mora leđa čuvati
Jeza je hvata, ubili su mi brata
Moli se da uspijem
Na morskom dnu
Punom metaka iz pušaka prije sumraka
Val te nosi i nema povratka
Kompići su naporni
S pitanjima uporni
Po kvartu se vucaraju
Mijenjaju SIM kartice i kokain prodaju
Likere pijuckaju
Stalno pokušavaju
U gradu pored mora stalno pokušavaju
Compton ili Watts, na tome sve počiva
Valovi zločina
Dosađujem se A na vijestima valovi zločina
Dosađujem se, a na vijestima
Valovi zločina
Dosađujem se A na vijestima valovi zločina
A na vijestima
Na vijestima
Doba je cracka
I moram pripaziti
Jer mama mora leđa čuvati
Jeza je hvata, ubili su mi brata Moli se da uspijem na morskom dnu
Punom metaka iz pušaka prije sumraka
Val te nosi i nema povratka
TINEJDŽER DOBIO DVOSTRUKU DOŽIVOTNU KAZNU ZA UBOJSTVO
TINEJDŽER O BRATOVOM UBOJICI: „JOŠ JEDAN OD NAS”
Bok, sine!
Bok, mama.
Još šećeš plažom nedjeljom?
Ne u posljednje vrijeme, ali moram se vratiti.
VAL TE NOSI I NEMA POVRATKA
„JOŠ JEDAN OD NAS”
Išla sam u posjet Jamesu
u ustanovu u kojoj je tad bio smješten.
Pogledala sam na stranu
i rekla Reneashi: „Onaj tip izgleda kao Jamaal.”
Vidjela sam ga samo jednom, na njegovoj presudi.
Rekla sam: „Mama, on izgleda kao Jamaal.
Hoda i smješka se.”
Nisam htjela reći Jamesu.
Nisam mu htjela reći.
Bio mi je rođendan.
Za vikend mi je mama došla u posjet.
Mama i ReeRee.
Nešto nije bilo u redu s mamom i Reneashom.
Bile su čudne.
Smiješile su se, ali...
njihovi su osmijesi bili lažni.
Pogledao sam ReeRee.
Pogledao sam mamu i pitao: „Što se događa?”
Mama je rekla:
„Nije ništa.”
A stalno je pogledavala Reneashu.
Pitala je: „Tko je ono? Tko je onaj tip?”
Rekao sam joj:
„To je brat Jay.”
ČOVJEK IMENA JAY
Rekao sam „Jay” jer sam ga tako znao.
Tako mi se predstavio.
Zastala je na trenutak.
Mama me pogledala
i rekla: „To je on.”
Nije mi morala ništa objašnjavati.
Znao sam na koga misli.
On je ubio Victora.
Ukočio sam se.
Shvatio sam koliko dugo živim
u blizini tog čovjeka.
Rekao je: „Razgovaram s njim svaki dan.”
James se jako uzrujao. Rekao je da nešto treba poduzeti.
Mama me uhvatila za ruku.
- Rekla sam: „Ne...” - Rekla je: „Nemoj ga ubiti.”
Želim da dođeš kući.”
Tako mi je dala do znanja
da ga nemam pravo ubiti, ali da imam pravo učiniti sve ostalo.
Znao sam da je to mislila.
Osjećala sam se krivom
jer sam trebala šutjeti.
Nisam trebala ništa reći.
Nisam željela da se nešto dogodi.
Te sam noći bio u ćeliji.
Plakao sam.
Bio sam bijesan.
Bio sam ljut na Boga.
Pitao sam Boga: „Zašto si mi doveo tog čovjeka?
Znaš da želim ići kući.
Znaš da moram...
Moram
ubiti tog tipa.
Ubio je mog brata.”
Bio sam jako ljut
što je Bog uopće dopustio tom čovjeku da bude ondje
i dovede me u tako tešku situaciju.
Mislio sam da mu moram nešto učiniti,
ali duboko u sebi samo sam mu htio oprostiti.
Svijet ne razumije oprost.
U zatvorskoj kulturi pogotovo nema prostora za oprost.
Smatra se slabošću.
Bog me doveo u situaciju
da ispadnem slab pred ljudima
koje sam smatrao razbojnicima
ili da odustanem od slobode.
Te sam se noći samo molio.
Znaš što moram učiniti.
Zašto me tjeraš na to?
Jednako jasno
kao što sad mene čujete,
čuo sam Božji glas: „Nitko te na ništa ne tjera.”
Stalno je odjekivao: „Nitko te na ništa ne tjera.”
Tad sam se sjetio Biblije.
„Ako ne oprostiš,
neće ti biti oprošteno.”
A više od svega u životu,
više od bilo čega
u tom sam trenutku želio da mi bude oprošteno.
Želio sam da mi obitelj koju sam povrijedio oprosti
i da zna da shvaćam što sam joj učinio.
Više od svega
želio sam to.
I tako, imao sam priliku dati to nekomu.
Sljedeće jutro
otišli smo na doručak.
Rekao sam: „Zoveš li se Jamaal Smith?”
Rekao je: „Da.
Ali ti si to znao.”
Rekao sam: „Uvijek sam te znao kao Jaya.
Zoveš se Jamaal Smith.”
Rekao je: „Da.”
Suze su mi potekle.
Rekao sam: „Ubio si mog brata.”
Prvo što je izgovorio bilo je:
„Oprosti što sam ti ga uzeo, stari.”
Rekao mi je:
„Oprosti zbog onoga što sam učinio tvojima.”
I povjerovao sam mu.
Povjerovao sam da mu je žao.
Pitao sam ga zašto je ubio mog brata
i ispričao mi je.
Zapravo...
bilo je besmisleno.
Bilo je bez razloga.
Baš kao što je moj zločin bio bez razloga i besmislen.
Rekao sam mu:
„Opraštam ti.
Ako želiš moj oprost, imaš ga.”
Ustao sam i otišao.
Sjetio sam se trenutka kad smo se upoznali.
Tad sam osjetio povezanost s njim.
Vidio sam dubinu njegove ljudskosti
dok je pričao o svom zločinu.
Shvatio sam da je počinio zločin
protiv mene i moje obitelji.
Bilo je teško.
Policija je saznala.
Otkrili su da je osuđen za Victorovo ubojstvo.
Kad govorimo o CDCR-u,
nisu poticali pomirenje i iscjeljenje.
Naprotiv, smatrali su to poteškoćom.
PROCJENA UGROŽENOSTI ZATVORENIKA
Ispitali su nas obojicu.
Smith je sjedio s njim za doručkom.
„Hoćeš li mi oprostiti?”
Rekao sam da mu opraštam.
Kad je poručnik ušao,
rekao je: „Pošaljite ga natrag u ćeliju.
Drugoga pošaljite u rupu.”
Nisam dopustio da stave Jamaala u rupu.
Rekao sam da ću otići u rupu umjesto njega.
Narednik je rekao: „Išao bi u rupu umjesto njega?
Stavili su mi lisice i odveli me natrag u ćeliju.
Sjećam se zatvorskog čuvara.
Hodali smo kroz dvorište prema ćeliji.
Rekao je:
„Kad se vratiš u ćeliju,
padni na koljena i zahvali Bogu.
Prošao si test.
Prošao si.”
Kad sam otišao u rupu,
osjetio sam neki mir.
Učinio sam nešto što sam smatrao nemogućim.
Zapravo, nisam mislio da ću to učiniti.
U Bibliji piše
da vrag čini zlo koje Bog pretvara u dobro.
Dakle, namjera je izolacije
osamiti ljudski duh.
Izolacija katkad može biti pogubna.
No kad vas Bog posjeti, postaje nešto drukčije.
To se događalo u rupi.
Da, bio sam u izolaciji
kao ljudsko biće.
Ali Bog je stalno bio uz mene.
Bilo mi je jasno što moram učiniti. Morao sam raditi.
Morao sam iskoristiti dar
koji mi je Bog dao i progovoriti o nečem važnom.
Pišem pjesme, ali ne znam jesu li važne.
Ne znam jesu li važne svijetu.
Upustio sam se u pisanje čista srca.
Želim reći nešto što vrijedi.
Nešto što je važno.
„DOMAĆI PSALMI”
Domaći, morate shvatiti
Reperi vas stihovima neće izbaviti
O velikim će problemima pričati
A ni sami neće u baš sve vjerovati
Neki samo žele mirno živjeti
Bogu se molim, ali pištolj ću nositi
Ako me nasilnici požele prikliještiti
Nadam se da će ih moje rime osvijestiti
Govorim im ono što žele čuti
Slušajte me i Bog će vas nagraditi
S vremenom ćete sve shvatiti
Nitko vas neće iz nevolja izbaviti
Svoju vjeru mogu glasno opjevati
Pokušavam i na druge utjecati
Kao Obama obraćam se masama i strepim
Kad postane teško, Bogu se molim
Bogu se molim
Pa da mi je i dolinom smrti proći
Nadam se da ću nakon toga kući doći
I kad s ovog svijeta pođem
Sretno da u nebo dođem
Pa da mi je i dolinom smrti proći
Nadam se da ću nakon toga kući doći
I kad s ovog svijeta pođem
Sretno da u nebo dođem
Molim se da jednog dana u raju završim
Molim se da se zauvijek droga ostavim
Molim se za prijatelje i neprijatelje
Za sve njih imam samo dobre želje
Molim se da jednog dana u raju završim
Molim se da se zauvijek droga ostavim
Molim se za prijatelje i neprijatelje
Za sve njih imam samo dobre želje
Kunem se
Rekao sam: „Sine, kad je tvoj talent u pitanju,
usrećuješ ljude.
Daješ im nadu i pomažeš im da nađu utjehu
u onome što proživljavaju.
Ti ljudi u zatvoru cijenit će te.
"Čak će te štititi.
Podijeli svoj dar.
Blagoslovi ljude.”
- Tata! - Da?
Jesi li primio pismo s vijestima o Jamesu?
Kakve vijesti? Što?
„Otkad je u zatvoru,
g. Jacobs se posvetio osobnom razvoju.
Pažljivo sam razmotrio i prosudio dokaze
o pozitivnom ponašanju g. Jacobsa u zatvoru.
Stoga ja, Gavin Newsom, guverner Kalifornije,
mijenjam presudu Jamesa Jacobsa,
čime postaje podoban za hitno razmatranje uvjetne kazne
i posljedično puštanje na slobodu.”
Ako mu daju uvjetnu, bit će kod kuće za tri do četiri mjeseca.
- Tako je! - Da.
Tako mi svega!
Dobro. Čekaj da uzmem...
Ne znam što da napravim. Čekaj. Moram...
Vidimo se poslije.
- Dobro, tata. Volim te. - I ja tebe volim.
- Bok. - Bok.
Zamisli njegov život.
Da.
Ima svjedočanstvo.
Osjećam potvrdu onoga tko sam
i tko sam odlučio biti.
Moja je misija stvarati umjetnost.
Moja je misija pomoći drugima za iscijele,
pomoći sebi i zajednici da iscijelimo.
To trebam raditi. To ću raditi.
MOJI SU SE SNOVI OSTVARILI...
To je kao kad čekate autobus.
Sjedite na ulici, na autobusnom stajalištu
i pitate se kad će autobus doći.
Tad odete do sredine ulice
i pogledate niz cestu da vidite dolazi li.
Takav je osjećaj čekati oslobođenje.
Spreman sam razgovarati s povjerenstvom
zato što znam tko sam.
Da, mama. Trebao bi me uskoro nazvati.
Nadam se da hoće.
Valjda će moći doći do telefona. Da.
Hej, teta.
Da, danas je pred povjerenstvom, ali nije mi se još javio.
Mislila sam da je...
Bože, ne mogu više.
Saslušanje je bilo dugo.
Želudac mi je stisnut.
Znam. Meni je srce tuklo. Bum-bum...
Ovaj poziv i vaš broj telefona bit će nadzirani i snimani.
Da biste prihvatili poziv, izgovorite ili pritisnite brojku pet.
Hvala vam što koristite Global Tel Link.
Moje srce ne može više podnijeti. J.
Bok.
Što ima, sine?
Nije dobro prošlo, tata.
Ne mogu vjerovati, tata.
Žao mi je.
Sine...
Žao mi je, tata.
Bit će u redu, J.
Žao mi je.
- Ne moraš se ispričavati. - Žao mi je, tata.
Dao si sve od sebe, sine. U redu je.
Možemo mi to, J. Uspjet ćemo. Dobro?
Čovječe.
Ne znam što još mogu učiniti, tata.
Ne znam što još mogu učiniti.
Ne znam tko moram biti.
Ne vjeruju mi.
Ne vjeruju tko sam.
Ne vjeruju mi, čovječe.
Ne vjeruju mi.
I ne mogu ništa učiniti.
Ne mogu ništa učiniti.
Govorili su o činjenici
da sam surađivao na albumu
Smanjite davanja šerifu.
Rekli su da su iskoristili moje lice
za promjenu zakona o maloljetnim prijestupnicima.
I rekli su da sav moj rad,
moja umjetnost i posredovanje,
služe samo izgradnji mog brenda
i tomu da izađem iz zatvora,
ali da nisu stvarni.
Iskoristili su sve te stvari da kažu
da očito predstavljam opasnost za zajednicu.
Rekli su da sam opasan.
Ja... Ne mogu vjerovati.
Ne mogu vjerovati.
Ne mogu disati.
Ne mogu disati, tata. Ne mogu disati.
Da. Hej, J. Ja...
Ne mogu disati, čovječe.
Previše je.
Da.
Previše je. Nisam savršen. Neću uspjeti.
Pa...
Nemam riječi, J.
Ali jedno znam.
Ne smijemo odustati.
Ne smijemo to učiniti.
Sad možemo krvariti i plakati,
ali ne smijemo odustati.
Shvaćaš?
Neću odustati.
Ne smijemo. Život vrijedi više.
Sloboda je vrijedna svega toga.
Imate još 60 sekundi.
Imaš moju riječ, tata. Obećavam ti.
Obećavam ti, tata. Nikad neću odustati.
Obećavam. Izaći ću odavde, tata.
Obećavam ti. Doći ću k vama.
Znam, sine.
Obećavam.
- Obećavam da neću odustati. - Bit ću uvijek uz tebe.
Obećavam ti.
Uspjet ćemo.
Obećavam ti, tata.
- Obećavam. - Da.
Volim te.
Volim te više od života, sine.
Nastavit ćemo... Glavu gore. A sad, kao što sam rekao...
Teško je.
Pokušala sam ga zamisliti u ovom prostoru.
Sjedim ovdje i mislim:
„Što bi James učinio da je sad na ovoj rijeci sa mnom?”
Zamišljam da bi sjedio pored mene na ovom kamenu.
Naslonio bi mi se na leđa
i uživao u miru i kretanju.
Znam da bi to učinio.
U toj spoznaji
nalazim utjehu i slobodu,
nešto što mi pomaže da ustrajem.
Indigo mi to govori
otkad smo se upoznali.
Moram dati prostora
petnaestogodišnjem Jamesu koji i dalje živi u meni.
Moram se suočiti
s njegovim problemima.
Kad bi me razumio,
vidio bi moju ljudskost.
Dan nakon povjerenstva morao sam napisati popis razloga da nastavim živjeti.
RAZLOZI DA NASTAVIM ŽIVJETI
TATA
U bilježnici su. Upravo ih gledam.
Na kraju sam napisao:
„Moji nedostaci ne umanjuju dobro u meni.”
Vjerujem u to.
U najbolje dane vjerujem u to.
U najgore dane ne znam ima li dobra u meni.
Što radite?
- Ništa. - Ništa. Spava mi se.
Da. Ukratko.
Čekaj malo, James. Oprosti. Znaš da starim.
Koliko imaš godina? Reneasha mi kaže...
- Ozbiljno? 33. - Ne, ozbiljno.
- Ja imam 34, a on 33 godine. - Ludo.
Što? Ne, ja...
To je ludo.
Imaš 33 godine.
Bože. Brzo starite.
- Pa ti si starac. - ReeRee brže stari.
Kaže da ti brže stariš.
Sjećam se kad je tata shvatio da sam viši od njega.
Pitao je: „Kad se to dogodilo?”
Sad je mali.
Čujemo se uskoro.
- Dobro, bok. - Dobro, bok.
Bok.
Dobro, bok.
Jamaal mi je napisao pismo.
Bio sam u rupi otprilike tri mjeseca,
a onda su me prebacili u drugi zatvor.
Više ga nisam vidio.
DRŽAVNI ZATVOR KALIFORNIJE - POŠTA
„Hvala ti što si našao vremena pročitati ovo pismo.
Sve dok mi nisi otkrio tko si,
živio sam kao u snu.
Tad sam se probudio
i shvatio svu bol, sram, tugu i kukavičluk iz svoje prošlosti,
prošlosti koju bih radije zaboravio.
Ne postoje riječi, niti će ikad postojati,
koje mogu izraziti koliko mi je žao zbog onoga što sam učinio, brate.
Hvala ti iz dubine duše
na ljubaznosti i suosjećanju koje si mi pokazao.
Već si znao za moja sramotna djela.
Bilo ti je najlakše
osvetiti se onome tko ništa ne sumnja.
Nisi to učinio
iako bi svatko razumio zašto.
Zrelost i razumijevanje tvoj su najveći dar
i temelj dostojan kralja.
Molim te, prenesi ovo svojoj majci.
Htio sam i njoj pisati,
ali zbilja ne znam što bih joj rekao.
S ljubavlju i poštovanjem, Jamaal.”
James je primijenio oprost
na takav način da sam ga morala promatrati
i voditi bilješke.
Time je pokazao koliko je napredovao.
Razmotrila sam to i rekla: „Dobro. I ja moram napredovati.”
Što više opraštam, osjećam se slobodnije.
Osjećam da je moje iscjeljenje počelo.
U najmračnijim trenucima ne znam
svoj značaj.
Ne znam koliko sam utjecao
na ljude u svom životu
i ne znam hoću li ikad utjecati na njih.
U trenucima lucidnosti
jasno vidim kako utječem na ljude.
S LJUBAVLJU I POŠTOVANJEM
Moja umjetnost utječe na ljude.
Pričam braći u zatvoru o Jamaalu
i o tome da sam mu oprostio.
A svaki dan
srećem mnogo ljudi
koji mi prilaze.
Ne znam ih, a govore mi:
„Čovječe, nadahnuo si me.
Govorio si o oprostu i ljubavi.
Govorio si o tome
kako živjeti za obitelj i za zajednicu.
Zbog toga sam razmislio o svom životu.”
Zahvaljuju mi što sam ispričao svoju priču
i svoje viđenje stvari.
U tim trenucima shvaćam
da utječem na tuđe živote.
Činim nešto dobro na ovom svijetu
samim tim što postojim.
Iskreno vjerujem u korisnost nenasilja,
korisnost umjetnosti koja priča priče
i korisnost ranjivosti.
To ne moram glumiti.
To je moje pravo ja.
U tim trenucima
znam da moji nedostaci ne umanjuju dobro u meni.
Uživam u životu jer kratko traje
Ništa ne očekujem i nitko mi ništa ne daje
S vremenom se ne možemo boriti
Svi bismo se trebali dobro zabaviti
Samo se želim dobro zabaviti
Komu treba klub kad je akcija?
Pozvat ćemo cure i nastat će reakcija
U kvartu je super kao nekad
Gledam bivšu curu, bio sam premlad
Ovih dana sve je na prepad
Kavez vam dosadi katkad
Život je jedan ali vrijedan
Pojačaj glazbu
Poludimo sad
Neki su kompići upucani Neki su kompići zatvoreni
Kazne služe
Ako se pitate zašto
Znajte da je nizašto
Malo su tupi, sve se to skupi
Moji domaći sjede na klupi
Tražimo smisao i pritom uživamo
Volimo mir, sukob izbjegavamo
O svemu razgovaramo
Uživam u životu jer kratko traje
Ništa ne očekujem
I nitko mi ništa ne daje
S vremenom se ne možemo boriti
Svi bismo se trebali dobro zabaviti
Samo se želim dobro zabaviti
Samo se želim zabaviti
S vremenom se ne možemo boriti
Samo se želim dobro zabaviti
Tulumarim, susjedima život kvarim
Svojim se uspjesima hvalim
Pucali su u mene i promašili
I policajci su ondje bili
Nije važno jer Bog sve vidi i sve zna
Iako je furka lažna, sve sam to ja
Da, to sam ja, a Bog sve zna
Iako je furka lažna, sve sam to ja
Tulumarim bez sna već dana dva
Kakva gužva, a nigdje ljudstva
Ljudi sanjaju, kunem se
Glazba je lijek, predozirat ću se
Plešem dok me noge ne zabole Domaći me vole
U gradu uz more
Ako se slažete, ruke gore
Pjevajte sa mnom, veseli zbore
Svi zajedno
Razmišljam o slobodi
otkad sam u zatvoru,
od svoje 15. godine.
Razmišljam o slobodi već 18 godina.
Čini mi se
da toliko zamišljam dan kad ću biti slobodan
da točno znam kako izgleda.
Imam osjećaj
kao da je to već napisano.
Zahvaljujemo Ti na slobodi
koju sad dijelimo s Jamesom.
Osamnaest godina štitio si ga u zatvoru.
Osamnaest godina dopuštao si da njegova svjetlost svijetli u mraku.
Zahvaljujemo Ti u Isusovo ime. Zahvalite Bogu.
- Hvala Bogu. - Amen.
- Amen!
Čovječe.
I ja tebe volim, tata.
- Uspjeli smo, J. - Hvala ti, čovječe. Hvala.
Hvala, tata.
Nema na čemu, J.
Hvala ti.
Nema na čemu, sine.
Victore.
O, Vic.
O, Vic. Čovječe.
Brate moj.
2.10.1982.-19.4.2004.
Jako dobro.
Pogledaj Božje djelo.
Slobodan sam.
To je oslobodilo i sve oko tebe.
Sve si oslobodio.
- To! - Super je!
- Završi snažno. - Super je!
Prijevod titlova: Andrea Šimunić