Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- להיות בבידוד בתא לבדך -‬
‫- ולהישאר רק עם המחשבות שלך... -‬
‫- הבידוד עלול להיות הרסני לפעמים. -‬
‫- אבל כשאלוהים מתערב,‬ ‫זה הופך למשהו שונה. -‬
‫- זה מה שקרה בבור. -‬
‫- שירים מהבור -‬
‫- בחוץ. חצר הכלא - שעות יום‬ ‫נער עם גוון עור כהה, בן 15 -‬
‫אילו יכולתי לחזור בזמן‬
‫ולדבר עם ג'יימס בן ה-15,‬
‫הייתי מנהל איתו שיחה על מי שהוא.‬
‫התעלמתי מעצמי הצעיר,‬
‫ניסיתי לקבור אותו‬
‫והאשמתי אותו בכך שאני כאן.‬
‫בשלב מסוים,‬
‫אתה צריך לבחור בריפוי של עצמך.‬
‫ביום ההולדת הראשון שלי בכלא,‬ ‫מלאו לי 16 שנים.‬
‫אני לא זוכר איך עבר אותו יום,‬
‫אבל בערב יום ההולדת שלי,‬
‫כשהלכתי לישון,‬
‫פשוט חשבתי לעצמי,‬
‫"חגגתי הרגע את יום ההולדת ה-16 שלי כאן."‬
‫- בן 16 -‬
‫כאילו, אני ממש גדלתי בכלא.‬
‫- בן 18 -‬
‫- בן 22 -‬
‫אם ישאלו אותי מאיפה אני,‬ ‫התשובה המדויקת תהיה,‬
‫בבתי הכלא בקליפורניה.‬
‫- בן 31 -‬
‫אני לא אוהב את חודש אפריל.‬
‫קודם כול,‬
‫ב-16 באפריל לקחתי חיים.‬
‫- 16 באפריל 2004 -‬
‫זה מועד שתמיד קשה להכיר בו.‬
‫זה הדבר הכי גרוע שאפשר לעשות בחיים.‬
‫לאחר שלושה ימים, ב-19 באפריל,‬
‫אחי נרצח.‬
‫אני תמיד מודע לטראומה הזאת.‬
‫אני תמיד מודע למה שעשיתי‬
‫ולמה שקרה לוויקטור.‬
‫חודש אפריל הוא פשוט תזכורת‬
‫לתקופה ההרסנית ביותר בחיי.‬
‫כל שנה מחדש.‬
‫הייתי בן 25.‬
‫הסמל קרא לי להיכנס למשרד.‬
‫ידיי היו אזוקות מאחורי הגב,‬
‫והוא אמר,‬
‫"שלח אותו לבור."‬
‫והבור הוא‬
‫מאסר בבידוד.‬
‫הבור כנראה היה‬
‫תא בגודל של שני מטרים על שני מטרים.‬
‫ונשארתי בבור‬
‫במשך כחודשיים וחצי.‬
‫כששוהים כאן,‬
‫המוות תמיד מרגיש קרוב.‬
‫צריך לייצר תקווה.‬
‫והדרך שבה אני מייצר תקווה‬ ‫היא באמצעות כתיבת מוזיקה.‬
‫ובדרך כלל הייתי שוכב על הרצפה,‬
‫עוצם עיניים ועושה מדיטציה,‬
‫ומדמיין את חיי מחוץ לכלא.‬
‫ניסיתי לכתוב מוזיקה,‬
‫והייתי מתופף על החזה שלי או על הדרגש‬
‫ופשוט ממציא שירים.‬
‫והשכן שלי‬
‫היה שומע אותי כותב את השירים האלה‬
‫ואומר, "זה שיר טוב, בחור צעיר".‬
‫ואני הייתי שר את השירים‬
‫דרך הקיר הדק אליו‬
‫כדי שיוכל להגיד לי מה דעתו.‬
‫"זה בלתי נתפס‬
‫- זה מטורף -‬
‫- זה כל כך מטורף, איך אנחנו חיים ומתים -‬
‫כשמספרים את הסיפורים,‬
‫חווים את הטראומה כל הזמן מחדש,‬
‫אבל אני מרגיש בנוח יותר‬
‫לספר אותם דרך שירים.‬
‫- 15 ביולי 2019,‬ ‫הטיוטה הראשונה לרעיונות/תסריטים -‬
‫- עבור האלבום החזותי -‬
‫- "מכתב לאנשים שלי" -‬
‫- יש פה תחושה חזותית‬ ‫של משהו שנראה כמו זיכרון. -‬
‫- נפתח בסצנה של אימא כהת עור‬ ‫מלמדת/שרה עם שלושת ילדיה. -‬
‫- הבן הצעיר ביותר הוא הכי נלהב לשיר -‬
‫- "מכתב לקרובים לי" הוא השיר שלו.‬ ‫הקול שלו. -‬
‫"לחסד האל כי החטא תפס אותי‬
‫"אבא שלי אומר, 'אלוהים יסלח'‬
‫"כשאתה מתנהג כמו בריון באמת‬
‫"אתה אומר לעצמך לא להרגיש‬ ‫אתה אומר, 'זה שום דבר'‬
‫"אתה משוויץ ומתנפח‬
‫"עם אקדחים ורצון להרוג‬
‫"כל פעם שמישהו קם נגד האנשים שלך‬
‫"אתה והחבר'ה שלך נוקטים פעולה‬
‫"כל הצוותים, הוותיקים והחדשים‬
‫"'מק מאפיה ולר כושים'‬
‫"מתנהלים בזהירות, כל תנועה מחושבת‬
‫"מנסים להתפוצץ ולפרוץ בענק‬
‫"מחפשים משמעות דרך סמים וכדורים‬
‫"נלחמים במצפון שלנו‬ ‫ומסתירים את החולשות‬
‫"זה בלתי נתפס"‬
‫זיכרונות הם חיוניים‬
‫לשמירה על שפיותך בכלא.‬
‫אני זוכר, אולי באופן מדויק או לא מדויק,‬
‫אבל אני זוכר דברים מהילדות שלי,‬
‫ואני חי אותם מחדש בזמן שאני יושב על הדרגש.‬
‫וזה מזכיר לי‬
‫שהייתי בן אדם‬
‫ושאני בן אדם‬
‫לפני שנכנסתי לכלא.‬
‫נותרו לך 60 שניות.‬
‫- הייתי בן אדם -‬
‫- בחוץ. כנסייה - שעות יום -‬
‫- אבא שלי, ויליאם -‬
‫גדלתי בכנסייה,‬
‫אימהות הכנסייה היו קוראות לי "ויליאם הקטן"‬
‫על שם אבא שלי או "חכם השבט הקטן"‬
‫על שם אבא שלי.‬
‫זה האזור שבו הצעירים נהגו לשבת.‬
‫היה מגניב להתבגר‬
‫ולשיר במקהלה.‬
‫והם היו באגף המקהלה של דוכן הכנסייה,‬
‫שנמצא ממש מולי כאן.‬
‫והם היו נכנסים ומופיעים על הבמה שם.‬
‫אימא שלו ניהלה את מקהלת הילדים,‬
‫כדי שהוא ואחותו יופיעו,‬ ‫ואפילו ויקטור הופיע.‬
‫יש לנו ילדים מוכשרים בכנסייה הזאת,‬
‫ואלוהים רוצה להשתמש בהם.‬
‫אפשר לקבל אמן?‬
‫אמן!‬ ‫-השבח לאל.‬
‫גידלתי אותם בכנסייה‬ ‫כדי להקנות להם ערכים אחרים.‬
‫זו הייתה הדרך שלי לנסות להגן עליהם‬
‫מדברים שעלולים לפגוע בהם.‬
‫הנה ג'יימס.‬ ‫-מר ג'יימס.‬
‫יצאו לו שיניים. בקעו לו השיניים.‬ ‫-כן. הוא גם היה תינוק בכיין.‬
‫כן?‬
‫כן.‬ ‫-בן כמה הוא היה בתמונה הזאת?‬
‫פה הוא בערך בן חמישה חודשים.‬
‫והוא תמיד היה אומר לי,‬ ‫"יש לי הרבה שיער".‬
‫אמרתי, "מותק, אין לך הרבה שיער".‬
‫"היית רוצה שיהיה לך הרבה שיער."‬
‫אחינו הגדול, ויקטור.‬
‫בן 13?‬ ‫-בן 13 או 14...‬
‫בן 13 או 14 בתמונה.‬
‫לחיים גדולות.‬
‫רק רגע. תראי את התמונה הזאת.‬
‫אלו אני, ג'יימס וויקטור.‬
‫הורדנו אותו בבית של סבתא שלי.‬
‫חשבנו שהוא ייעלם לנצח.‬ ‫אני אפילו לא זוכרת...‬
‫הייתם כל כך רגילים להיות יחד.‬
‫נכון.‬ ‫-אז...‬
‫אבל בהחלט... תראי איך...‬
‫ויקטור, הוא היה אח גדול טוב.‬
‫הוא דאג לג'יימס. הוא דאג לרנישה.‬
‫הוא אהב את אחיו ואחותו.‬
‫הוא וג'יימס היו רבים,‬
‫אבל הוא היה אח גדול‬ ‫שהראה לו, "ככה זה ברחוב".‬
‫כי ויקטור בעצמו היה ילד רחוב.‬
‫אני לא חושבת שהיה לו תירוץ לצאת ולהשתתף‬ ‫בפעילות פלילית או מה שהיה צריך לעשות.‬
‫אבל אני חושבת שהוא הרגיש‬ ‫שהיה עליו להוכיח את עצמו.‬
‫ויקטור היה מגונן‬
‫ובריון בו זמנית,‬
‫הוא שלט בי בתור אחיו הקטן,‬
‫אבל לא נתן לאף אחד אחר לעשות את זה.‬
‫אני זוכר‬
‫שהייתה לי אסתמה קשה מאוד בילדות,‬ ‫והייתי רוכב על האופניים שלי,‬
‫מנסה לעמוד בקצב של ויק וחבריו,‬
‫היינו רחוקים מהבית,‬
‫ולא היה עליי משאף,‬
‫והיה לי התקף אסתמה קשה.‬
‫והוא שם אותי על האופניים שלו‬
‫והסיע אותי כל הדרך הביתה.‬
‫לא ידעתי ש...‬
‫שהחיים יסגרו עליו.‬
‫"אני זוכר שלא יכולתי לצאת לבלות‬
‫"עכשיו אני תוהה איך החיים יתפתחו‬
‫"אני מרגיש לכוד‬ ‫מתחיל להרגיש שזה לא מקדם‬
‫"חבר שטוב בכדורסל,‬ ‫הוא המפלט שלך מצרות‬
‫"לחלום עבור עצמך זה ממש מופרך‬
‫"כשחיי הרחוב לא מפסיקים לאתגר אותך‬
‫"והחיים האלה הם כמו הצגות תיאטרון‬ ‫והרחובות האלה הם מבוך ללא מוצא‬
‫"אני נדהם איך אנחנו...‬
‫"עברנו מלזרוק כדור לסל בחצר האחורית‬
‫"בחיי‬
‫"הרמנו את גלגל האופניים במעלה השדרה‬
‫"עולם אפור מלא בלבבות שחורים כמו קין‬
‫"עכשיו אני מטייל בעולם עם כתם שחור על שמי‬
‫"זה בלתי נתפס‬
‫"זה מטורף‬
‫"זה כל כך מטורף‬
‫"איך אנחנו חיים ומתים‬
‫"זה מטורף‬
‫"זה כל כך מטורף‬
‫"זה בלתי נתפס‬
‫"זה מטורף‬
‫"זה כל כך מטורף"‬
‫כשוויקטור נעצר לראשונה,‬ ‫אני לא זוכר על מה הוא נעצר.‬
‫אני רק זוכר שהרגשתי ש... הם לקחו את אחי.‬
‫הם לקחו את אחי.‬
‫אני זוכר שאמרו לי‬
‫יום אחד בבוקר‬
‫שוויקטור עמד למשפט.‬
‫ואני זוכר שבכיתה ה' ישבתי בכיתה מאחור,‬
‫ופשוט התפללתי.‬
‫"אלוהים, בבקשה, תן לאחי לשוב הביתה היום.‬
‫"אני מתגעגע אליו, אימא שלי מתגעגעת,‬ ‫אבא שלי מתגעגע, אלוהים,‬
‫"אז בבקשה תן לוויקטור לחזור הביתה."‬
‫הערצתי אותו,‬
‫עקבתי אחריו וניסיתי להיות כמוהו.‬
‫אני זוכר שהרגשתי שמשהו בחיי חסר‬
‫וניסיתי להחליף אותו‬
‫בחבר'ה אחרים בגילו או גדולים יותר.‬
‫והחבר'ה האלה, כלומר,‬ ‫המבוגרים יותר, בסופו של דבר‬
‫היו אלה שהייתי איתם בכנופיה.‬
‫גדלתי בתרבות הכנופיות.‬
‫להיות חבר בכנופיה‬ ‫זה היה צפוי... במקום שבו גדלתי.‬
‫כשהייתי בן 15,‬
‫הגעתי להחלטה‬
‫שאני אהיה‬
‫הכושי הכי קשוח בכנופיה.‬
‫מוכן להיות אלים יותר מכל אחד אחר.‬
‫וזכיתי לשבחים רבים על זה.‬
‫הנגישות לאקדחים‬
‫הייתה כמו הנגישות לאופניים.‬
‫הם בכל מקום.‬
‫הכנסייה הפסיקה להיות חלק מרכזי בחיי‬
‫כשהוריי התגרשו.‬
‫הכול היה שקר.‬ ‫"אנחנו לא באמת אוהבים זה את זה.‬
‫"אנחנו לא באמת אוהבים אותך."‬
‫ו...‬
‫"אולי לאלוהים לא באמת אכפת ממך."‬
‫אבל בגידה עצמית‬
‫זו הבגידה מהסוג הכי גרוע.‬
‫- "בגידה" -‬
‫"חברים ואויבים כולם‬
‫"נראים אותו הדבר כשאתה משחק‬
‫"בזמן שהם מחכים לנפילתך‬ ‫הם רק סופרים את הפגמים שלך‬
‫"כמו המצוקה של הבוס‬
‫"רושם כל הפסד‬
‫"אם אקנה את הבר‬
‫"כמה חברים זה יעלה לי‬
‫"לוגם קוניאק ומעשן ירוק‬
‫"שוקע למחשבות ונופל‬
‫"על ברכיי ומתפלל לאל שלי‬
‫"כי אפילו ישו נצלב‬
‫"מי יכול להסביר לי‬
‫"איך להתמודד עם הכול‬
‫"כשאדם לכסף סוגד,‬ ‫גם יד ימינך יכול להפוך לבוגד‬
‫"אלוהים אדירים‬
‫"זו רק עוד הוכחה לזמנים הקשים‬
‫"כשהאח שלך בוגד בך,‬ ‫זה לא יוצא לך מהראש.‬
‫"הוא לא יודע מה זו נאמנות‬
‫"אז כשתצטרך לשלם לעורך דין‬
‫"הוא לא ייתן לך אגורה‬
‫"אבל כנראה שילשין למשטרה‬
‫יעלה לדוכן, יעיד נגדך‬
‫"יעזור להם לאסור אותך‬
‫"הייתי רק בן 15‬ ‫כשעזרת להם לשים אותי מאחורי סורגים‬
‫"אמרו לי שאתה מלשן‬ ‫וקראתי להם שקרנים‬
‫"לא היה לי מושג שהלשנת‬
‫"כל הזמן הזה‬
‫"לעזאזל‬
‫"בגידה, בגידה‬
‫"דיסקרטי עם ההונאה שלך, בחיי‬
‫"בונה תוכנית‬
‫"איך להפיל אותי,‬
‫"היית כמו אח בשבילי‬
‫"תגיד לי למה אתה רוצה להרוג אותי‬
‫"הנאמנויות מתפוררות‬
‫"כשכושים עומדים בפני גזר דין‬ ‫ונשלחים לעולם לא מוכר‬
‫"שם המוות ואלוהים קרובים‬ ‫והחרטה נוכחת תמיד‬
‫"הבדידות מופיעה‬
‫"רק אצל מי שנושא כאב עמוק‬
‫"בכל מקום שיש ים יש הרבה חול‬
‫"בכל מקום שיש חברים יש הרבה חטאים‬
‫"אני מתפלל לאלוהים‬ ‫אתה מתפלל לאלוהים רק כדי לכפר‬
‫"גמרת לחבר שלך את החיים‬
‫"לא היה צורך בנשק‬ ‫רק לדבר על הדוכן העדים‬
‫"לעזאזל‬
‫"אני מתפלל לאלוהים‬
‫"אתה מתפלל לאלוהים רק כדי לכפר‬
‫"גמרת לחבר שלך את החיים‬
‫"לא היה צורך בנשק‬ ‫רק לדבר על הדוכן העדים‬
‫"עכשיו תישבע‬
‫"לעזאזל‬
‫"בגידה, בגידה‬
‫"דיסקרטי עם ההונאה שלך, בחיי‬
‫- משפחה -‬
‫- תגיד לי למה -‬
‫תמונת סיום חטיבת הביניים של ג'יימס.‬
‫השיער שלו מלא בצמות קטנות.‬ ‫הוא חושב שהוא קשוח.‬
‫הוא היה השושבין שלי בחתונה.‬
‫תראה, הנה הוא מרים לי כוסית.‬
‫אני לא זוכר בדיוק מה הוא אמר.‬
‫אבל הנה הוא. זה הבן שלי.‬
‫כל הצרות החלו בערך בתקופה ההיא.‬
‫מהרגע שהתחתנו ועד לאירוע,‬ ‫עברו שמונה חודשים.‬
‫אז הייתה לי הרבה אינטראקציה עם ג'יימס.‬
‫והייתי בהלם לגבי מה שקרה.‬
‫כשוויקטור חזר‬
‫מהכלא לנוער,‬
‫הוא קרא לי ג'יימס הקטן.‬
‫ואני זוכר שהבלטתי את החזה ואמרתי לו,‬
‫שאני כבר לא ג'יימס הקטן. כלומר...‬
‫שאני כבר גבר.‬
‫אלימות ומעשים אלימים‬
‫היו כלים שהשתמשתי בהם לכל דבר.‬
‫להתווכח עם מישהו בבית הספר,‬ ‫ללכת איתו מכות.‬
‫ולירות במישהו זה היה‬
‫מעשה האלימות האולטימטיבי.‬
‫זה מה שיגרום לאנשים‬
‫לכבד אותי.‬
‫זה מה שיהפוך אותי לראוי‬
‫ליראת הכבוד ולפופולריות‬
‫שמגיעה עם היותי גנגסטר.‬
‫אני זוכר שדיברתי‬
‫עם חבר בזמנו.‬
‫היינו בני אותו גיל.‬
‫"אחי, אנחנו צריכים...‬ ‫אנחנו צריכים להשיג אקדח ו...‬
‫"אני מוכן לירות ביריבים, כאילו, זה כלום.‬
‫"אני בעניינים."‬
‫הוא אמר, "אני מסוגל לירות במישהו,‬ ‫אבל אני לא יודע אם אוכל להרוג מישהו".‬
‫ואני ביטלתי את מה שאמר,‬ ‫"אחי, מה אתה דפוק?‬
‫"זה מה שאנחנו עושים כאן.‬ ‫על מה אתה מדבר?‬
‫"זה כל הקטע."‬
‫שכנעתי את עצמי‬
‫שהייתי מוכן לעשות את זה‬ ‫לפני שבכלל עשיתי את זה.‬
‫וברגע הזה...‬
‫פשוט הרגשתי שזה הרגע להוכיח‬
‫שאני הדבר האמיתי.‬
‫והנה זה קרה, מישהו עבר בשכונה שלי,‬
‫והוא ניסה לבדוק אותי.‬
‫התחלנו לרדת אחד על השני.‬
‫"אני בשכונה שלי. אני לא צריך להשפיל מבט.‬
‫"אתה צריך להשפיל מבט מולי."‬
‫הלכתי לחבר מבוגר יותר,‬
‫ו... הוא נתן לי את האקדח.‬
‫הבחור הצעיר נכנס לרחוב,‬ ‫מוכן ללכת איתי מכות,‬
‫ואני יריתי בו.‬
‫וברחתי.‬
‫הסתובבתי בשכונה במשך שעה וחצי‬
‫לפני שחזרתי לבית של החבר‬
‫שנתן לי את האקדח.‬
‫והציפייה שלי הייתה,‬
‫שכשאגיע יריעו לי על מה שעשיתי,‬
‫אני מניח.‬
‫ובמקום זה, התגובה שקיבלתי הייתה,‬
‫"אחי, מה עשית?"‬
‫"אחי, המשטרה תרדוף אחריך.‬ ‫אחי, זו לא מסיבה.‬
‫"זה לא שיר ראפ‬
‫"שאתה יכול פשוט לשיר על מעשה כלשהו ואז‬
‫"תוך שלוש דקות זה נגמר,‬ ‫ואתה חוזר לחיות את חייך.‬
‫"זה לא ככה."‬
‫הבן שלי זעק לעזרה,‬
‫אבל לא שמעתי אותו.‬
‫הוא זעק... הילד הזה זעק לעזרה.‬
‫הוא היה בן 15, זעק לעזרה,‬ ‫אבל לא שמעתי אותו.‬
‫לא שמעתי את הזעקה שלו.‬
‫הוא זעק לעזרה‬ ‫לפני שהוא נכנס לצרות. הוא זעק לעזרה.‬
‫אבל איפה אני הייתי? איפה היה אבא שלו?‬
‫קיבלתי את התיק מעורך הדין של ג'יימס.‬
‫כשהתחלתי להיחשף לחלק מהדברים בתיק,‬
‫זה היה ממש קשה.‬
‫זירת הפשע,‬
‫דוח נתיחת הקורבן, וכל הדברים האלה,‬
‫אני פשוט... אני לא מסתכל על זה בכלל.‬
‫אני לא יכול להתמודד עם זה.‬
‫רגע עצוב.‬
‫- הייתי בן אדם. -‬
‫ג'יימס ביצע פשע,‬
‫ושלושה ימים לאחר מכן,‬ ‫הבן שלי, ויקטור, נהרג.‬
‫שני האירועים האלה מתרחשים באותו הזמן.‬
‫אני פשוט איבדתי את זה לגמרי.‬
‫לא הייתי מסוגל לתפקד.‬ ‫ממש איבדתי את זה, במובן מסוים.‬
‫היה לי פעם חלום על ויקטור.‬
‫ויקטור נכנס לסמטה,‬
‫והוא עמד להיכנס לאיזו מכונית.‬
‫ואני קראתי לו. אמרתי, "ויק!"‬
‫הוא הסתכל עליי,‬
‫והוא פשוט חייך.‬
‫הוא פשוט אמר,‬
‫"יהיה בסדר, אחי."‬
‫והוא נכנס למכונית ונסע.‬
‫"הם באים, הם באים‬
‫"תמשיך לרוץ, תמשיך לרוץ‬
‫- נהג‬ ‫יש לך את הכסף שלי, כושי? -‬
‫- "הניצוד ביותר" -‬
‫"אם מערכת המשפט לא תגזור עליי מאסר עולם‬ ‫אני כנראה אחטוף כדור מהאנשים שלי‬
‫"אני בטח אחטוף כדור מהאקדח שלי‬
‫"מישהו מהשכונה יעלה את זה לאינטרנט‬
‫"אם מערכת המשפט לא תגזור עליי מאסר עולם‬
‫"אני כנראה אחטוף כדור מהאנשים שלי‬
‫"אני בטח אחטוף כדור מהאקדח שלי‬
‫"מישהו מהשכונה יעלה את זה לאינטרנט‬
‫"למה אתם חושבים שאני מעשן גראס?‬
‫"אם שוטרים יעצרו אותי‬ ‫אני אברח לפני שהם יירו בי‬
‫"אני? אני אירה לפני שהם יירו בי‬
‫"כי אני ילד של אסאטה‬ ‫אבל שומר על פרופיל נמוך‬
‫- שוטרים רודפים אחריו -‬
‫"בעיר ליד חוף לונג ביץ'‬
‫"אם אתה רואה שוטר‬ ‫זה סימן אזהרה, באמת‬
‫"הקריפס נותנים למכנסיים ליפול והם חמושים‬
‫"הם רוצים לראות אותי מת‬ ‫ושרוע ברחוב, תראו‬
‫"אם אראה אותם, שני אנשים באוטו‬ ‫אם אשמע צמיגים חורקים בפתאומיות‬
‫- מצלמת גוף -‬
‫"אני אתפוס מחסה ואז אשלוף את הנשק שלי‬
‫"אירה ואז אברח כמו קרייג וסמוקי‬
‫"אם מערכת המשפט לא תגזור עליי מאסר עולם‬
‫"אני כנראה אחטוף כדור מהאנשים שלי‬
‫"אני בטח אחטוף כדור מהאקדח שלי‬
‫"מישהו מהשכונה יעלה את זה לאינטרנט‬
‫"אם מערכת המשפט לא תגזור עליי מאסר עולם‬
‫"אני כנראה אחטוף כדור מהאנשים שלי‬
‫"אני בטח אחטוף כדור מהאקדח שלי‬
‫"מישהו מהשכונה יעלה את זה לאינטרנט‬
‫"במהלך הפזמון של השיר‬ ‫הממשלה שיגרה ארבעה רחפנים‬
‫"אני צריך אקדח גלוק‬ ‫ללוות את סמוק הביתה‬
‫"אני לא גבר עם זה‬
‫"אני גבר בלי זה‬
‫"הבעיה היא שהם לא רואים גבר‬ ‫אלא אם כן הוא עליי‬
‫"זה סיפור על תמימות שאבדה‬
‫- בקצה הסמטה -‬
‫- נגמר לו האוויר -‬
‫- אנחנו רואים את הנהג שולף אקדח -‬
‫"משתתף ברצח עם‬
‫"הורג כושים משבטים אחרים‬
‫"אבות התאבלו ואימהות בכו‬ ‫עדיין אף אחד לא יודע למה זה קרה‬
‫"אנחנו הכי מבוקשים, הכי נרדפים‬
‫"בלי משחקים, תמיד מסטולים, תמיד חמושים‬ ‫תמיד במנוסה, עד שכולנו ניכחד‬
‫"הממשלה אומרת לנו שהטרוריסטים בדרך‬
‫"נשבע שהם רק רוצים שזה מה שנחשוב‬
‫- המנגינה של "הניצוד ביותר" נפסקת. -‬
‫היה לי חלום.‬
‫נאמר בו שהכול יהיה בסדר.‬
‫וזה חזר על עצמו שוב ושוב בחלום שחלמתי.‬
‫"הכול יהיה בסדר,‬
‫"הכול יהיה בסדר, הכול יהיה בסדר."‬
‫אני חושבת שהמשטרה הגיעה שלושה ימים אחר כך‬
‫ודפקה לי בדלת בארבע בבוקר.‬
‫זו הייתה ההרגשה הכי מוזרה בעולם.‬
‫הם אמרו לי שהבן שלי נהרג.‬
‫זו הייתה ההרגשה הכי... נוראית שהרגשתי בחיי.‬
‫כאילו הייתי בתוך סיוט.‬
‫התאבלתי על אחי,‬
‫התאבלתי על אובדנו‬
‫והמחשבה שחזרה על עצמה‬ ‫והופיעה שוב ושוב הייתה,‬
‫"עשיתי את אותו הדבר למשפחה אחרת.‬
‫"זה בדיוק מה שהם מרגישים."‬
‫כל יום, הייתי שם.‬
‫לא פספסתי אף יום‬ ‫במהלך המשפט של הבן שלי.‬
‫מי שבאמת תפסה את תשומת ליבי הייתה האימא.‬
‫היינו באותו מצב כי היה לה בן שנהרג,‬
‫ולי היה בן שנהרג באותו הזמן.‬
‫ואני בטוחה שעד היום היא מתגעגעת לבנה.‬
‫זה היה הבן שלה.‬
‫אני זוכר שבמהלך גזר הדין שלי,‬ ‫הם פסקו 40 שנות מאסר ועוד מאסר עולם.‬
‫- גזר דין:‬ ‫40 שנות מאסר ועוד מאסר עולם -‬
‫הסתכלתי על עוה"ד שלי,‬
‫ושאלתי, "אז מתי אני משתחרר הביתה?"‬
‫והיא הסתכלה עליי כאילו...‬
‫- ג'ייקובס, ג'. -‬
‫"מותק, אתה בכלל לא מבין מה קרה הרגע.‬
‫"בכלל לא."‬
‫- "מוצף" -‬
‫"מדי אסיר כתומים במידה גדולה מדי‬
‫"דמעות ממלאות את עיני הוריי‬
‫"השופטת נתנה לי 40 שנים‬
‫"40 ימים, 40 לילות‬
‫"התפללתי לחמלתו של ישו‬ ‫ישו, תן לי חיים‬
‫"שדים רודפים אותי בכל לילה‬
‫"שקלתי התאבדות‬
‫"אני לא אשקר‬ ‫לפעמים אני מצטער שלא ניסיתי‬
‫- כנסייה. יום -‬
‫"נמאס לי לחיות את החיים האלה‬ ‫מרגיש שכל בוקר אני מת מחדש‬
‫"אני נשבע שהשתניתי‬
‫"סלח לי, אני שונה‬
‫"אני נשבע שהשתניתי"‬
‫- בתא - לילה -‬
‫"אני רואה דברים אחרת‬
‫"עכשיו אני לא יכול לשלוט‬ ‫בכל המחשבות האלה שזורמות‬
‫"שובר את הדפוסים החשובים באמת‬ ‫והופך מחשבות למציאות‬
‫"לכן אפשר לחוש בזה‬ ‫העניינים הכי מהותיים נחשפים‬
‫"אני מתפלל שהאל ישלח סולם‬ ‫כדי שאוכל לטפס מהקבר הזה‬
‫"בחיי‬
‫"כי נמאס לי להיות עבד‬
‫"בחיי‬
‫"כל הטעויות שלי‬
‫הן שלי, שלי, כולן באחריותי‬
‫"אין לי שום תירוץ‬
‫"מה שעשיתי היה יותר משגוי‬
‫"אבל לא אודה לך על הקירות האלה‬
‫"דיכוי המדינה משפיע המון‬
‫אני נכנס לדיכאון‬
‫"רכבת הרים של רגשות זה לא כיף‬
‫"לרצות מאסר עולם זה מדכא‬
‫"כי עבור העולם, אני מת‬
‫"מת עבור החברים והחברה‬ ‫לא קיבלתי מכתב מלא זמן‬
‫"הייתי רק בן 15 כשנכנסתי לכלא‬ ‫אני כאן לרגע"‬
‫- הר, שעת יום -‬
‫"עכשיו כושי מנסה לגמור אותי חזק, בחיי‬
‫"אבא שלי אומר, 'בן, תהיה חזק'‬
‫"אני מנסה‬
‫"החיים קצרים מדי, אין לי זמן לבזבז‬ ‫זמן לצאת לדרך, זה לא זמן לשחק‬
‫"שר בחרוזים כדי לפתוח את השערים‬
‫"ולהכניס לסצנת ההיפ הופ קצת כנות‬
‫"אני מתפלל שהציבור ירגיש כך‬ ‫זה בשביל בלאדס וקריפס‬
‫"חברי הכנופיה אמורים להבין‬ ‫כי זה מה שזורם בדם שלנו‬
‫"כשהטראומה אמיתית‬ ‫הדמעות של אימא שלך הן אמיתיות‬
‫"כשסיפרת לה שהערעור שלך נדחה‬ ‫איך אתה אמור להרגיש?‬
‫"כשיש לך את ההרגשה שיש לה‬ ‫התחושה היא שגורלך נחרץ‬
‫"באמת‬
‫"הטראומה הייתה אמיתית‬ ‫הדמעות של אימא היו אמיתיות‬
‫"סיפרתי לה שהערעור נדחה‬
‫"איך אני אמור להרגיש כשיש לי‬
‫"את התחושה שיש לה,‬ ‫את ההרגשה שגורלי נחרץ?‬
‫"ואני מרגיש‬
‫"מוצף‬
‫"מוצף"‬
‫- עכשיו אתה תחת קללה‬ ‫ומגורש מן האדמה, -‬
‫- אשר פתחה את פיה כדי לקבל‬ ‫את הדם של אחיך מידך. -‬
‫- אח -‬
‫אני תמיד תוהה איפה ויקטור.‬
‫אני יודע שהוא לא סובל,‬ ‫אבל אני גם לא יודע איפה הוא.‬
‫וזה די מה שעובר לי בראש.‬
‫איפה אח שלי?‬
‫- האחיין שלי, נאג'י -‬
‫כשרנישה הייתה בהיריון עם נאג'י,‬
‫והיא אמרה לי,‬
‫"אני אמורה ללדת ממש בכל יום."‬
‫זה היה ברור מאוד‬
‫שאנחנו מתקרבים ליום השנה‬
‫של מותו של ויקטור.‬
‫ואז, כשנאג'י נולד‬
‫ב-19 באפריל,‬
‫ביום שוויקטור נרצח,‬
‫זה הרגיש כאילו אלוהים נתן לנו‬
‫מתנה‬
‫ביום קשה.‬
‫נאג'י.‬ ‫-מה אתה עושה?‬
‫בבקשה!‬
‫אני רוצה ללכת לישון.‬
‫נוסעים לבית קברות?‬
‫לא יודעת.‬ ‫-אנחנו עוד לא יודעים, אבא.‬
‫תכף יהיה מאוחר. תעלה למעלה עם זה,‬ ‫אם אתה מתכוון להכות בבלון.‬
‫ולא קיבלתי שום פרחים.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫בהתחלה, זה היה בכל יום ראשון.‬
‫במשך חודשים הייתי מגיע בכל יום ראשון,‬
‫ומבלה כאן כמה זמן.‬
‫והייתי הולך לפגוש את אחיו ג'יימס,‬ ‫בבית המעצר לנוער,‬
‫ואז הייתי בא לראות אותו או הפוך,‬
‫הייתי בא לראות אותו‬ ‫ואז הולך לבקר את ג'יימס, תלוי.‬
‫וזה נמשך ככה זמן רב.‬
‫- ויקטור, 1982 -‬
‫בכיתי כל הזמן.‬
‫וזה היה חלק מתהליך האבל שלי.‬ ‫הייתי חייב להיות כאן.‬
‫- 19 באפריל 2004 -‬
‫משפט הרצח של ויקטור החל‬ ‫אחרי שמשפטו של ג'יימס הסתיים.‬
‫וזה היה ייסור נוסף.‬
‫לא משנה מה יקרה כאן, זה לא ישנה דבר.‬
‫זה לא יחזיר לי את הבן שלי.‬
‫האדון נמצא אשם על רצח מדרגה ראשונה.‬
‫והוא היה בחור צעיר‬ ‫בערך בגילו של הבן שלי, ויקטור, בזמנו.‬
‫הוא היה איש צעיר.‬
‫היו לנו הזדמנויות‬ ‫לדבר עם בית המשפט, וזה מה שעשיתי.‬
‫די ריחמתי עליו,‬
‫כי עכשיו, לא רק שחייו של בני אבדו,‬
‫גם שלו, במובן מסוים.‬
‫ואמרתי לו, "אתה נמצא במצב מורכב עכשיו,‬
‫"ואני מתפלל שתעשה‬ ‫את הדבר הנכון כדי לחזור הביתה."‬
‫זה מה שאמרתי לו.‬
‫מה שכואב באמת זה שאני מכירה את אחותו.‬
‫גדלנו יחד. הלכנו יחד לבית הספר,‬
‫ולא היה לי מושג.‬
‫אז ראיתי איתה, והיא פשוט בכתה‬
‫כי אחיה כבר לא נמצא בין החיים.‬
‫כשהם דנו את ג'מאל סמית' ל-25 שנות מאסר,‬
‫לא הייתי ממש מרוצה, בכנות.‬
‫לקחת את הבן שלי. לקחת את חייו.‬
‫על מה ולמה?‬
‫אני עדיין מתאבלת על בני.‬
‫בכל פעם שיום ההולדת שלו מגיע‬
‫או בכל פעם שמגיע היום בשנה שבו חייו נלקחו,‬
‫אני כל הזמן חושבת על הבן שאיבדתי.‬
‫אני כל הזמן חושבת‬ ‫על הבן שמערכת המשפט לקחה ממני.‬
‫- אסיר -‬
‫אני מדמיין לעצמי‬
‫שהאדם שהרג את ויק,‬
‫אני מדמיין אותו בתור...‬
‫עוד אחד מאיתנו.‬
‫- עוד אחד מאיתנו -‬
‫מישהו שהיה חלק מחיי הרחוב,‬
‫מילא את תפקידו‬
‫כחלק מתרבות הרחוב.‬
‫אני זוכר שחשבתי‬
‫שאם הייתי נפגש איתו,‬
‫הייתי מכניס לו מכות.‬
‫או, אתה יודע,‬
‫עושה משהו גרוע יותר.‬
‫היו זמנים שחשבתי,‬ ‫"אני אהרוג את הטיפש הזה כשאתפוס אותו".‬
‫אני פשוט, כאילו,‬
‫נאבקתי בשנאה שלי לבחור שהיה,‬
‫לרוב, דמות דמיונית במוחי.‬
‫לא ידעתי מי הוא או איך הוא נראה,‬
‫או... לא ממש ידעתי את שמו.‬
‫כשהגעתי לראשונה לכלא שהייתי בו,‬
‫אני זוכר שנכנסתי‬ ‫לחדר הקטן שהיה המרחב המשותף.‬
‫לאחד מהבחורים שם בחדר קראו ג'יי...‬
‫- בחור בשם ג'יי -‬
‫והוא חשב על הפשע‬
‫שהוא ביצע‬
‫ועל כמה‬
‫חסר היגיון הוא היה.‬
‫אז ממש ניהלתי שיחה‬
‫איתו במיוחד‬
‫על כמה הוא מתחרט‬
‫ועל כמה הוא מצטער‬
‫על הרצח שהוא ביצע.‬
‫הוא באמת הראה לי את האנושיות שלו,‬
‫ויכולתי לראות אותו.‬
‫לראות את האנושיות שלו‬
‫ביחס לדבר הכי גרוע שהוא עשה אי פעם בחייו,‬
‫זה הזכיר לי את האנושיות שלי‬
‫ביחס לדבר הכי גרוע שאני עשיתי אי פעם.‬
‫נותרו לך 60 שניות.‬
‫- הסתובבתי ויריתי ורצתי. -‬
‫הדחקתי אותה.‬
‫הדחקתי את התמונה‬
‫שהוא נופל לקרקע אחרי שיריתי בו‬
‫במשך שנים‬
‫כי זה היה הרגע ששם הבנתי‬
‫את המשמעות של מה שעשיתי.‬
‫אז הדחקתי את זה.‬
‫ועכשיו אני חי עם זה.‬
‫אני רואה אותה.‬
‫- אני רואה אותה. -‬
‫זה...‬
‫זה ערער אותי. כאילו...‬
‫כשהייתי בן 19,‬
‫הייתי כל כך משוכנע שאני לא שווה כלום‬
‫שרציתי לשים קץ לחיי.‬
‫הרגשתי שהייתי עושה לכולם טובה‬
‫אם הייתי מתאבד.‬
‫- האמת היא שאין לי מה לומר. -‬
‫- אין שום ביטוי אמיתי של צער או חרטה -‬
‫- שיוכל אי פעם לכפר על מה שעשיתי לו. -‬
‫- לקחתי הכול מהאיש הזה. -‬
‫- לקחתי הכול מהמשפחה הזאת.‬ ‫לקחתי יותר מדי. -‬
‫- ואני אצטער על זה לנצח. -‬
‫אם תסתכל לי בעיניים,‬
‫זה כמו...‬
‫להסתכל על זומבי, במלוא מובן המילה.‬
‫אני לא שם בכלל, כאילו...‬
‫אני בכלל לא שם.‬
‫- "קבר מפלדה" -‬
‫"לחיות בקבר מפלדה‬
‫"קשה כאן‬
‫"קר כאן, חשוך כאן‬
‫"אין אוויר‬
‫"אני לא נושם‬ ‫אני לא רואה, אני לא ישן‬
‫"אני לא מאמין שהם תפסו אותי‬
‫"לחיות בבטן השאול‬
‫"מוצצי דם משווים את עצמם‬
‫"למלכים המפורסמים של השאול‬
‫"המצב נהיה קיצוני‬ ‫כשדרקולה רוצה לאכול‬
‫"תחזיק ביתד או שתהפוך לסטייק‬ ‫כשיגיע הזמן לסעוד‬
‫"נפש של קדוש מעונה‬
‫"הדלתות סגורות, אני קבור עמוק‬
‫"הכתיבה זורמת, והקצב זורם‬
‫"אני בקושי ישן‬
‫"בן 18, נער כלוא‬
‫"מחכה לדברים מהקנטינה‬
‫"אני לא מצליח להשתחרר מהזיכרונות האלה‬
‫"המושבעים אמרו, 'לעשות לינץ''‬ ‫אז הם עשו זאת‬
‫"אין מצב שאלו החיים,‬ ‫כדאי שמישהו יתפוס אותם‬
‫"שוטרים קוראים לו 'כושי'‬ ‫כשהוא מפנה להם את הגב‬
‫"הוותיקים נותנים לו ידע‬
‫"מאכילים אותו בכפית‬
‫"הוא יצטרך את זה‬
‫"כשזה קורה, זה קורה‬
‫"כאוס הוא הנורמה‬
‫"בכל פעם שהזמן מאט‬
‫"בטון ופלדה‬ ‫ערעורים נדחים‬
‫"אני מקווה לקבל דואר‬ ‫אבל המכתבים חוזרים חזרה‬
‫"עם חותמת 'חזרה לשולח'‬ ‫מבטיח שאפסיק להיות חוטא‬
‫"אלוהים, אם תעזור לי‬ ‫אני אהיה המתחרט מספר אחת‬
‫"בארץ האבודים, אני מתפלל‬ ‫אתה עוזר לי להיות מנצח‬
‫"במעמקי האפלה אני מחפש,‬ ‫מנסה למצוא את הכוח הפנימי שלי‬
‫"אני רק חוטא‬
‫"חי בקבר פלדה‬
‫"קשה כאן‬
‫"קר כאן, חשוך כאן‬
‫"אין אוויר‬
‫"אני לא נושם‬ ‫אני לא רואה, אני לא ישן‬
‫"אני לא מאמין שהם תפסו אותי‬
‫"חי כמו אסיר עולם‬
‫"כשאני רק רוצה להיות חופשי‬
‫"כשפוסקים מאסר עולם‬ ‫אני נשבע שמרגישים את זה עמוק‬
‫"כאב צורב כל כך‬ ‫שגם עם החום, אתה עדיין רועד‬
‫"כשחיים מרגישים כמו מוות,‬ ‫אתה רק רוצה לברוח עם חומר חזק‬
‫"מסתובב במעגלים כל יום מחדש‬
‫"אני חייב להיות מוכן‬
‫"למקרה שהמתים המהלכים‬ ‫יחליטו שהם רוצים להתקרב‬
‫"כי אוכלי בשר‬ ‫שולפים אקדחים כדי לחפש טרף‬
‫"המכורים מחכים למנה‬
‫"והם מחפשים עסקה‬
‫"מנסים לברוח מהגיהינום שלהם‬ ‫שדים שוכנים בתוך התא שלהם‬
‫"כשהחוב הולך ותופח‬ ‫הם שוקלים אם להלשין או לא‬
‫"כשהסוחר מאבד סבלנות,‬ ‫הוא שודד את התא של המכור‬
‫"ואז השוטרים מקבלים פתק חשאי‬ ‫מהמכור עם רדת הלילה‬
‫"אז הרגשתי‬ ‫שנכשלתי ונפלתי‬
‫"על ברכיי והתחננתי בפני אלוהים‬
‫"תודיע לי אם נשמתי תנצח‬
‫"כי קר בבור הזה שאני שוכן בו‬
‫"אני חי בתוך פלדה‬
‫"חי בפלדה‬
‫"היכן שהכול דומם‬
‫"כן, הכול דומם"‬
‫אבא שלי בא לבקר אותי כשהייתי בבור.‬
‫בדיוק סיימתי לכתוב‬
‫את הבית הראשון והשני‬
‫של "קבר מפלדה".‬
‫חשבתי שהשיר גמור,‬
‫ודיברנו מאחורי הזכוכית.‬
‫החזקתי את הטלפון‬
‫ועשיתי לו ראפ של "קבר פלדה".‬
‫והוא הגיב,‬
‫"כן, בן, זה ממש טוב."‬
‫הוא אמר, "אבל מה קורה?"‬
‫שאלתי, "מה זאת אומרת?"‬
‫הוא אמר, "מה יקרה לדמות?‬
‫"הרגע תיארת שהוא היה בעולם האפל הזה.‬
‫"הוא יוצא משם אי פעם?"‬
‫אז כשחזרתי לתא אחרי הביקור שלו,‬
‫התחלתי לכתוב.‬
‫ופתחתי את הבית השלישי ואמרתי...‬
‫"לחיות בין המושחתים,‬ ‫הנוכלים, והתחמנים‬
‫"זה סיוט אמיתי,‬ ‫אבל אני עדיין חולם‬
‫"קשה לשמור על התקווה‬ ‫לפעמים היא מחליקה בין האצבעות‬
‫אנשים מאבדים את האחיזה‬
‫"משכנעים את עצמם שעדיף להיעלם‬
‫"כי אין להם תכלית, בכוונה‬ ‫הם פשוט מקללים אותנו‬
‫"תן לי מאסר עולם‬ ‫כסמל לחיי חסרי הערך‬
‫"אבל דרך השורות האלה‬ ‫אני מבין שאולי יש עוד תקווה‬
‫"דרך החרוזים האלה אני רואה את האור‬ ‫העיניים שלי שורפות‬
‫"זורק עפר והידיים כואבות‬
‫"מתפלל שלא אחליק‬
‫"אני מטפס הלאה, לא בטוח‬
‫"מחזק את האחיזה‬
‫"כי הכיוון שלי הוא לקום לתחייה‬
‫"כמו לזרוס, אני עומד זקוף‬
‫"הווידויים שלי‬ ‫הם כמו 'אגדות מעולם המסתורין'‬
‫"חייתי בקבר מפלדה‬
‫"בקבר מפלדה‬
‫"בקבר מפלדה"‬
‫נשארתי‬
‫אדם שחולם על חופש,‬
‫שחולם על הפיוס שלי‬
‫ועל תחיית המתים.‬
‫אני חולם על הגאולה שלי‬
‫ועל הגאולה של אנשים אחרים.‬
‫הדמיון שלי,‬
‫כשהייתי בבור,‬
‫שיחק תפקיד משמעותי‬
‫בהצלחה שלי לחזק את התקווה.‬
‫יכולתי לדמיין את חיי‬
‫בעולם האמנות והמוזיקה.‬
‫יכולתי לדמיין את עצמי בחופש.‬
‫אז היה לי בשביל מה לקוות‬
‫כי ראיתי את זה בראשי.‬
‫אני נזכר בפעם אחת‬ ‫ששכבתי על הרצפה ועשיתי מדיטציה,‬
‫ודמיינתי את עצמי‬
‫ואת החיים שרציתי.‬
‫דמיינתי‬
‫את האישה הדמיונית שלי,‬
‫היא נראתה כמו אינדיגו.‬
‫אז כשפגשתי את אינדיגו,‬ ‫אמרתי, "הנה היא".‬
‫- אהובתי, אינדיגו -‬
‫אני לא רוצה שזה יהיה ממש בחודש מאי.‬
‫למה לא?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫יום הזיכרון מתרחש במאי, וגם יום האם...‬
‫אלוהים...‬
‫אני מרגישה כאילו שזה חג.‬
‫הייתי מתחתן איתך היום.‬
‫אז איזה תאריך שתגידי,‬ ‫אני אגיד, "בואי נלך על זה".‬
‫"אני אמשיך להחזיק מעמד"‬
‫כן.‬
‫"אני אמשיך להחזיק מעמד‬
‫"חייב להמשיך להחזיק מעמד‬
‫"אני אמשיך להחזיק מעמד!"‬
‫אני לא יודע איך ממשיך השיר.‬
‫בהתחלה חשבתי שאין סיכוי‬ ‫שאתן ללב שלי להיכנס‬
‫לתוך מקום כל כך לחוץ ומדכא.‬
‫אבל לא יכולתי להתכחש לליבי ולמה שהוא רצה,‬
‫ובהתחשב בכל העשייה שלי‬ ‫למען ביטול מערכת הכליאה‬
‫ועבודת הרפורמה שעשיתי,‬
‫ביססתי טענות לפני שפגשתי את ג'יימס.‬
‫האמת היא שחיבור אנושי מחלחל דרך קירות.‬
‫זה מחלחל דרך כלובים.‬
‫כחברה וכמישהי שאכפת לה ממנו מבחינה רוחנית,‬
‫אני לא דואגת ליכולת שלו לקחת אחריות.‬
‫אבל אני פשוט יודעת שזה הרבה יותר קשה‬
‫כשאתה בעצמך קורבן של מערכת הכליאה.‬
‫אז באימייל הראשון ששלחתי, כתבתי,‬
‫"אני ארוסתו של ג'יימס.‬
‫"אני כותבת מכתב תמיכה להקלה בעונשו."‬
‫ופשוט ביקשתי עזרה בתהליך הזה.‬
‫לברר מה התהליך.‬
‫אבל בינתיים, אני חושבת‬ ‫ששווה ליצור את התמונה‬
‫של כל האנשים שמוכנים שתחזור הביתה.‬
‫נכון.‬
‫הקראתי לך את המכתב של אבא שלך, כן?‬
‫כן. הקראת לי אותו.‬
‫אוקיי. והקראתי לך את של ג'קי?‬
‫לא.‬
‫טוב, רוצה לשמוע את שלה?‬
‫כן.‬
‫"ג'יימס גילה איך הפשע שלו השפיע‬ ‫על הקורבן, על משפחתו של הקורבן,‬
‫"על חייו ועל החברה.‬
‫"הוא מתחרט ומבין‬ ‫איזו השפעה שלילית הייתה למעשיו.‬
‫"ג'יימס הוא אדם צעיר אחראי ובוגר‬
‫"ששוקם דרך מערכת בתי הכלא של קליפורניה.‬
‫"בעלי ואני תמיד‬
‫"תמכנו בג'יימס, ונמשיך לתמוך בו.‬
‫"אני בטוחה שג'יימס‬ ‫אינו מהווה איום על החברה‬
‫"והוא ראוי לקבל הזדמנות שנייה בחיים.‬
‫"בכבוד רב, ג'קלין ויליאמס."‬
‫אוי, ג'קי.‬
‫אני מתה על זה.‬
‫נותרו לכם 60 שניות.‬
‫אני שונאת את זה.‬
‫שונא את זה. אני שונא את זה בשבילך.‬
‫בתנ"ך כתוב שאנחנו כמו כבשים שנספרו לטבח.‬
‫בכל עת, סכנה או אסון‬ ‫עלולים להופיע בדרכינו.‬
‫אל תטעו לחשוב שהילד שלכם‬ ‫לא יכול להיות אחד מהסטטיסטיקה‬
‫של אלו שמתים בפינת הרחוב.‬
‫אבל בתנ"ך כתוב שאלוהים אינו שופט.‬
‫הוא זה שמביא חירות וגאולה.‬
‫כי אלוהים לא שלח‬ ‫את בנו לעולם כדי להעניש את העולם,‬
‫אלא כדי להביא לעולם ישועה.‬
‫אלוהים נלחם למענכם.‬
‫כשג'יימס נולד,‬ ‫והבאתי אותו הביתה מבית החולים,‬
‫הרמתי אותו. שמחתי כל כך.‬
‫והוא חייך אליי, בחיי...‬
‫הוא גבר עכשיו. הוא מסוגל פשוט להמשיך הלאה.‬
‫וזה עודד אותי להמשיך איתו.‬
‫דבר האל הוא האוצר שלי.‬
‫זה מה שיש לי.‬ ‫זה הכי טוב שאני יכול לעשות.‬
‫ואלוהים אמר לי, "זה יהיה מסע ארוך".‬
‫שמעתי אותו כל כך בבירור.‬
‫אז העברתי את המסר לבני.‬ ‫"אלוהים אמר שזה יהיה מסע ארוך."‬
‫ואז הבנתי שאלוהים, באומרו את זה, הבטיח לי‬
‫שגם יהיה לזה סוף.‬
‫ואז, יום אחד, הבן שלי יהיה חופשי.‬
‫אלוהים הבטיח לי את זה. שמעתי את זה.‬
‫ולכן אני משוכנע, אני בטוח בכך,‬
‫שלמרות שהוא מרצה זמן בכלא, הרבה זמן,‬
‫וזה היה מסע ממושך,‬
‫אבל יהיה לזה סוף,‬
‫ונחלוק את חיינו יחד בצד השני של חומת הכלא.‬
‫זו המשמעות של אמונה עבורי.‬
‫יש לי שיר שבח קטן בליבי שאני רוצה לשיר.‬
‫אני אשיר את השיר הזה באמונה שלמה.‬
‫אני כבר מרגיש את אלוהים נוכח כאן.‬
‫ושיר השבח הקטן הולך ככה.‬
‫- "להתעורר" -‬
‫"שחורים צעירים שאיבדו את הדרך‬
‫"קמים בוקר אחד‬ ‫והופכים לתחמנים שנלחמים באגרופים‬
‫"מי יאכיל אותנו?‬
‫"הרחוב מלא בחיילים צעירים‬
‫"אבל מי יוביל אותנו?‬
‫"אנו מחזיקים באקדחים‬
‫"הלוואי שיכולתי להגיד לך‬
‫"שאין לנו צורך בהם‬
‫"אבל זה קשה כשהם צדים אותך בלי סיבה‬
‫"קנאים ממורמרים שונאים אותך‬ ‫כשאתה מנוסה כל כך‬
‫"שוטר קר-לב שולף נשק‬
‫"ומתפרץ למקום שלי‬ ‫בזמן שישנתי‬
‫"נראה שהגיע הזמן להתעורר"‬
‫במקדש הזה, אתם אומרים,‬ ‫"אלוהים, אני נכנע!"‬
‫"נראה שהגיע הזמן להתעורר"‬
‫כמה זמן אני איתכם?‬ ‫-לנצח!‬
‫הוא לעולם לא יעזוב אתכם!‬
‫לא אכפת לי מה יקרה.‬ ‫הוא לא הולך לשום מקום!‬
‫"להתעורר, להתעורר, להתעורר‬
‫"בימינו, אנשים מסתובבים מבולבלים‬
‫"מעשנים קנאביס‬ ‫חושבים וחולמים על להתעשר‬
‫"אני כבר מחכה ליום‬ ‫שהאנשים שלנו יתעוררו‬
‫"שיימאס להם‬ ‫ללכת ללוויות של החברים שלהם‬
‫"עמוק במים, הכושים שלי משתכשכים‬
‫"בקושי שורדים, אבל מחזיקים מעמד‬
‫"האגו שלהם גדול יותר משל ד. וייד‬
‫"כי אם אין שנאה‬ ‫אז גם אהבה לא באמת מורגשת‬
‫"כל המשחק הפך להיות מסובך‬
‫"אז הם שומרים על חדות‬
‫"ולעולם לא מתהפכים כמו סכין מתקפלת‬ ‫רק בשביל שרשרת נוצצת‬
‫"עומדים ליד התנור, מכינים סמים‬
‫"מבשלים ארוחה של שף בתקווה‬
‫"להשיג קצת שאריות לעצמם‬
‫"מקהים חושים כדי שהכאב ממכירת קוקאין‬
‫"לעולם לא יחדור‬ ‫את המצפון שלהם‬
‫"אנחנו לא בהכרה‬
‫"הרחובות הכי מופרעים קוראים לי 'חיה'‬ ‫כי קל לראות את זה‬
‫"שבני האדם האלה‬ ‫מעדיפים להיות מפלצות‬
‫"יצורים חסרי שכל‬ ‫שאף פעם לא אכפת להם מהמורים שלהם‬
‫"הייתה לי הרגשה שהם לא‬ ‫באמת מנסים להגיע אותנו‬
‫"פרק שלם על קולומבוס וקוק‬
‫"סוחרי העבדים הם פסקה‬ ‫בספר ההיסטוריה שלי‬
‫"למה אתה חושב שהשחור ישן‬ ‫בחלק האחורי של הכיתה?‬
‫"אקדח 0.380 אינץ' עטוף ודחוס‬ ‫בתחתית התיק שלי‬
‫"אני שחור ואני כועס אבל נראה‬ ‫שאנשים אף פעם לא לוקחים אותי ברצינות‬
‫"שירי ערש של ירי הכי מצמררים‬
‫"כשנשמות תועות שרות אותם‬
‫"הרחובות הם עבור המהירים והעצבניים‬
‫"אבל אני לא מנסה להיות כמו פול ווקר‬
‫"להתרסק ולהישרף‬ ‫אני לא רוצה להיות כמו פול ווקר‬
‫"אבל אני מתפלל שאשמע את האל‬ ‫כשהוא קורא כי אני חושב שהגיע הזמן להתעורר‬
‫"להתעורר, להתעורר, להתעורר"‬
‫ילד, אני קם, אני נעמד על הרגליים,‬
‫ואומר לשטן, "זה בסדר. אני אחזור שוב.‬
‫"אני אחזור שוב!"‬
‫היי! הייתם פעם בכלא?‬
‫יבורך שמו.‬
‫אל תגידו כלום. אני יודע שהייתם שם. אמן.‬
‫הייתם בכלא הרוחני הזה! השטן קשר אתכם!‬
‫יבורך שמו. יבורך...‬
‫ככל שהתבגרתי,‬
‫הרגשתי אחריות גדולה יותר‬
‫עבור אבא שלי‬
‫ועבור אימא שלי ואחותי.‬
‫הייתי כותב מכתבים‬
‫על כמה שאני אסיר תודה‬
‫על כך שהם נשארו לצידי‬
‫ותמכו בי‬
‫אפילו אחרי שעשיתי משהו כל כך אכזרי ורציני.‬
‫ואני זוכר שאימא שלי‬ ‫סיפרה לי פעם על הלידה שלי,‬
‫שכשהיא הייתה בהיריון איתי,‬ ‫היא אמרה, "רציתי אותך".‬
‫והיא אמרה לי, "אני עדיין רוצה אותך, בן".‬
‫וזה פשוט‬
‫היה כל כך מחזק ומעודד‬
‫ועזר לי להאמין בעצמי ולהאמין בערך שלי.‬
‫הלו?‬
‫כאן "גלובל טל לינק".‬ ‫יש לך שיחה בתשלום מראש מ...‬
‫היי, אימא.‬ ‫-היי!‬
‫אני רוצה להקריא לך משהו.‬ ‫-בסדר.‬
‫"מכתב זה נועד להעניק לבית המשפט‬
‫"את הסמכות לשקול מחדש‬ ‫את גזר דינו של ג'יימס ג'ייקובס‬
‫"לאור התנהגותו המופתית בזמן שהותו בכלא.‬
‫"בתור מזכיר מחלקת שיקום האסירים,‬
‫"אני מתייחס למחויבותי‬ ‫לביטחון הציבור ברצינות רבה‬
‫"ובוחר להמליץ על אסיר‬ ‫בשל התנהגות יוצאת דופן‬
‫בזמן שהותו בכלא‬ ‫רק כאשר ניכר‬
‫"כי שמר על ציות מתמשך‬
‫"לכללים, לתקנות ולדרישות המחלקה‬
‫"וכן השתתף באופן עקבי‬
‫"בתוכנית השיקום.‬
‫"נראה שגזר דינו של האסיר ג'ייקובס‬
‫מצריך את תשומת ליבו של בית המשפט.‬
‫"אני ממליץ על ביטול‬ ‫גזר דינו של האסיר ג'ייקובס‬
‫"וגזירת דין מחודשת.‬
‫"בכבוד רב, ראלף דיאז..."‬ ‫-אלוהים.‬
‫...מזכיר מחלקת שיקום האסירים.‬
‫אלוהים. אני לא יודעת מה...‬
‫"אנו המושבעים בתיק הנ"ל קובעים‬
‫כי הנאשם ג'יימס ג'ייקובס אשם בעבירת רצח..."‬
‫- מדינת קליפורניה‬ ‫ספטמבר 2005 -‬
‫"והוא נידון ל-40 שנות מאסר בפועל."‬
‫- גזר הדין: 40 שנות מאסר‬ ‫ועוד מאסר עולם -‬
‫אני זוכר שלפני שנים‬ ‫הלכתי לבית המשפט בשביל ג'יימס.‬
‫הוא נידון בפעם הראשונה,‬ ‫והפעם הוא מקבל גזר דין מחודש.‬
‫אני כאן מסיבה טובה.‬ ‫בפעם הקודמת זה לא היה מסיבה טובה.‬
‫- בית המשפט המחוזי -‬
‫אני האדם הראשון שאומר שאם עברת משהו,‬
‫היית קורבן של משהו. באמת.‬
‫לכן אני אומרת שזה גם...‬
‫זו גם האחריות שלך כקורבן‬
‫לעשות את מה שנדרש‬ ‫כדי להגיע להחלמה אמיתית.‬
‫הייתי קורבן לפשע.‬
‫נאנסתי.‬
‫והגשתי תלונה למשטרה, שפתחה בחקירה,‬
‫ובסופו של דבר מצאתי את עצמי‬ ‫בטראומה מחודשת מהחוויה הזאת.‬
‫חיפשתי סגירת מעגל,‬
‫חיפשתי צדק, ריפוי, אימות,‬
‫ולא היה מרפא.‬
‫הבנתי שמערכת המשפט‬ ‫לא מתמקדת בלתת לי מענה.‬
‫היא מתמקדת בענישה,‬
‫והריפוי שלי לא יימצא לעולם‬ ‫בעונש של מישהו אחר.‬
‫זה לא מה שמשיב לך את מה שנלקח ממך.‬
‫אנחנו אנשים מאמינים.‬ ‫אנחנו מבינים שאלוהים פועל בזמנו,‬
‫ולא לפי הזמן של האדם,‬
‫אבל אני מקווה מאוד שהוא ישתחרר.‬
‫אני מתפללת שהוא ישתחרר‬ ‫כשאנחנו בעודנו בחיים.‬
‫סליחה.‬
‫כרגע, זה כמו...‬
‫זה כמו מוות.‬
‫אז בכל פעם שאתה רואה את ג'יימס,‬
‫ואז אתה צריך לעזוב, זה כאילו שהארון נסגר.‬
‫זה שהוא יהיה עם אבא שלו...‬
‫זה מה שחשוב.‬
‫הלבבות שלהם יחלימו.‬
‫הם לא יהיו שבורים יותר.‬
‫אבא שלי אמר לי כשהייתי בן 16,‬
‫אחרי שקיבלתי את גזר דיני,‬
‫"אתה יודע, בן, זה יהיה מסע ארוך."‬
‫הליכה ארוכה שמלאה בציפייה וגעגוע‬
‫ומבט אל האופק.‬
‫הייתי מלא תקווה.‬
‫פשוט קיוויתי‬
‫שהשופט יפסוק לי גדר דין חדש‬
‫ואז ייתן לי ללכת הביתה.‬
‫בחיי. קדימה.‬
‫בואו נראה מה יקרה.‬
‫העם נגד ג'יימס ג'ייקובס, הדיון נפתח.‬
‫הבקשה נותרה לגזור את דינו מחדש.‬
‫משרד התובע המחוזי לא מוכן להסכים‬
‫שמר ג'ייקובס יקבל גזר דין מחדש.‬
‫לגבי השאלה אם בית המשפט‬ ‫הולך לשפוט מחדש את הנאשם,‬
‫בית המשפט לא ידון בזה היום.‬
‫הכלא הוא מלכודת.‬
‫מערכת המשפט שלנו היא מלכודת.‬
‫אם אתה הולך בשטח הפראי של אמריקה,‬
‫והם תופסים אותך במלכודת הזו,‬
‫הם לא ישחררו אותך.‬
‫אני לא חושב שהתובע המחוזי ראה מי אני באמת.‬
‫אני חושב שהוא רק ראה את העובדה‬
‫שהייתה לו את ההזדמנות לסרב.‬
‫הם לעולם לא יגידו,‬
‫"המלכודת הזאת לא אנושית.‬
‫"צריך לנסות לשחרר את מי שנלכד בה."‬
‫הם רוצים לתלות אותך על הקיר.‬
‫הם לעולם לא יגידו,‬
‫"החבל הזה הדוק מדי.‬
‫"תנו לי לשחרר את הבן אדם הכבול מהעץ הזה."‬
‫הם התכוונו‬
‫לעשות בנו לינץ'.‬
‫"אני לא מוכן להמשיך לברוח‬
‫- "הניצוד ביותר"‬ ‫חלק שני -‬
‫"הכושים האלה רוצים לקחת לי את הזהב‬
‫"השוטרים רוצים לקחת לי את החופש‬
‫"השטן רודף אחר הנשמה שלי‬
‫"אני מתפלל לאלוהים שאצליח לנצח אותו‬
‫"מעולם לא נסוגתי כשקשה‬
‫"מעולם לא הייתי אליטיסטי‬
‫"מעולם לא בטחתי במנהיגים,‬
‫"איך אני אמור לבטוח בהם‬ ‫כשהם הרגו את מלקולם‬
‫"הרגו את אוסקר,‬ ‫הרגו את טריי והרגו את מייקל?‬
‫"הזן הניצוד ביותר באמריקה‬
‫"הוא זכר שחור‬
‫"שוטרים לבנים יירו בך‬
‫"ויצדיקו את זה בסחיטה רצחנית‬
‫"כאילו, 'אתם הורגים את עצמכם'‬
‫"ולמרות שאנחנו יורים‬ ‫באנשים עם פרצופים דומים‬
‫"זה עדיין לא משנה‬ ‫את העובדה שאתם גזענים‬
‫"זה עדיין לא משנה‬ ‫את העובדה שהמערכת מקולקלת‬
‫"והכאב שהאנשים שלי מרגישים‬ ‫נשאר לנצח בלתי מדובר‬
‫"אם מערכת המשפט לא תגזור עליי מאסר עולם‬
‫"אני כנראה אחטוף כדור מהאנשים שלי‬
‫"אני בטח אחטוף כדור מהאקדח שלי‬
‫"מישהו מהשכונה יעלה את זה לאינטרנט‬
‫"אם מערכת המשפט לא תגזור עליי מאסר עולם‬
‫"אני כנראה אחטוף כדור מהאנשים שלי‬
‫"אני בטח אחטוף כדור מהאקדח שלי‬
‫"מישהו מהשכונה יעלה את זה לוורלדסטאר‬
‫- עכשיו אלוהים הוא הרוח, -‬
‫- ובאשר רוח האלוהים, שם החירות -‬
‫- רוח -‬
‫ג'יימס סיפר לי שהיה לו חלום.‬
‫הוא אמר, "חלמתי שחזרתי הביתה אלייך".‬
‫אני צריכה את הבן שלי בבית.‬
‫אין לי עוד בן. אני צריכה אותו בבית.‬
‫- "קרקעית הים" -‬
‫בלוס אנג'לס בסוף השבוע הזה,‬ ‫עוד גל של מעצרים ואלימות בין כנופיות.‬
‫יותר מ-200 שוטרים ברחוב...‬
‫"גלי פשיעה‬
‫"אני יושב משועמם בזמן שבחדשות מדווחים‬
‫"על גלי פשיעה‬
‫"אני יושב משועמם בזמן שבחדשות מדווחים‬
‫"כן‬
‫"בזמן שבחדשות מדווחים‬
‫"בזמן שבחדשות מדווחים על גלי פשיעה‬
‫"בזמן שבחדשות מדווחים‬
‫- אנחנו רואים את אימא הולכת לאורך החוף -‬
‫"כי לאימא כואב הגב‬
‫"מלסחוב את הדאגה והלחץ‬ ‫אח שלי נהרג‬
‫"היא מתפללת שהבן הקטן שלה יסתגל‬
‫"למציאות בתחתית, היכן שהקליעים‬ ‫ממקלעים מפוזרים כמו צדפים על החוף‬
‫"תיתפס בגל הזה‬ ‫ולעולם לא תשחה חזרה‬
‫"עשרים ושבע מעלות‬ ‫עם סיכוי קל לרוח‬
‫"בזמן שהמקלעים רועמים‬ ‫אני מעשן מריחואנה‬
‫"מנסה למצוא לי הקלה‬
‫"כי אימא שלי כל הזמן אומרת‬ ‫שהיא מתפללת למעני‬
‫"כי כשזה נהיה עמוק‬
‫"כושים לא שוחים‬ ‫אנחנו פשוט צפים בחוף‬
‫"בלי משוט, רק עם הרגליים‬
‫"בגובה כתפיים, אני נועז‬ ‫והקרובים לי נמצאים איתי‬
‫"נשבע בעצמי‬
‫"כושים אמיתיים לא שורדים‬ ‫הם נהרגים בקרב‬
‫"או מזה או מהמשטרה‬ ‫נשבע שהם צדים אותי‬
‫"צעירים בשכונה מוכרים קראק, אחי‬ ‫כדאי שתשמור מרחק, אחי‬
‫"כי הם מסתובבים עם מקלעים‬ ‫שישברו לאימא שלך את הגב‬
‫"אי אפשר להחזיר את אימא שלך, אחי‬ ‫כשהחבר'ה שלנו יורים, אחי‬
‫"נולדתי בעידן הקראק‬
‫"אז אני הולך בזהירות בין השורות‬
‫"כי לאימא כואב הגב‬
‫"מלסחוב את הדאגה והלחץ‬ ‫אח שלי נהרג‬
‫"היא מתפללת שהבן הקטן שלה יסתגל‬
‫"למציאות בתחתית‬
‫"היכן שהקליעים ממקלעים‬ ‫מפוזרים כמו צדפים על החוף‬
‫"תילכד בגל הזה‬ ‫ולעולם לא תשחה בחזרה‬
‫"כושים דוחקים בכושים תמיד‬
‫"מה קרה, מאיפה אתה‬ ‫איפה סבתא שלך גרה?"‬
‫"כושים פועלים גם ליד הבית של סבתא‬
‫"סוחרים בשכונה ימכרו גם לסבתא שלך קוקאין‬
‫"לוגם גרנד מרנייה‬
‫"יש פעילות כל יום‬
‫"בעיר החוף כושים פעילים כל יום‬
‫"קומפטון, ווטס ואל-איי‬ ‫יודעים שיש פעילות בכל יום‬
‫"גלי פשיעה‬
‫"אני יושב משועמם בזמן שהחדשות מדווחות‬ ‫על גלי פשיעה‬
‫"אני יושב משועמם בזמן שהחדשות מדווחות‬
‫"על גלי פשיעה‬
‫"אני יושב משועמם בזמן שהחדשות מדווחות‬ ‫על גלי פשיעה‬
‫"בזמן שהחדשות מדווחות‬ ‫על גלי פשיעה‬
‫"בזמן שהחדשות מדווחות‬
‫"נולדתי בעידן הקראק‬
‫"אז אני הולך בזהירות בין השורות‬
‫"כי לאימא כואב הגב‬
‫"מלסחוב את הדאגה והלחץ‬ ‫אח שלי נהרג‬
‫"היא מתפללת שהבן הקטן שלה יסתגל‬ ‫למציאות בתחתית‬
‫היכן שהקליעים ממקלעים‬ ‫מפוזרים כמו צדפים על החוף‬
‫"תילכד בגל הזה‬ ‫ולעולם לא תשחה בחזרה‬
‫- נער נידון לשני מאסרי עולם בגין רצח -‬
‫- הנער על מי שרצח את אחיו:‬ ‫"עוד אחד משלנו" -‬
‫היי, בן.‬
‫היי, אימא.‬
‫את עדיין עושה הליכות על החוף בימי ראשון?‬
‫לא עשיתי את זה לאחרונה,‬ ‫אבל אני צריכה לחזור לזה.‬
‫- תילכד בגל הזה‬ ‫ולעולם לא תשחה בחזרה -‬
‫- "עוד אחד משלנו" -‬
‫התכוונתי לבקר את ג'יימס‬
‫במתקן הכליאה שהוא היה באותו זמן.‬
‫כשהסתכלתי...‬
‫בהתחלה אמרתי ש... אמרתי לרנישה,‬ ‫אמרתי, "זה נראה כמו ג'מאל".‬
‫ראיתי אותו רק פעם אחת,‬ ‫כשניתן פסק הדין שלו.‬
‫אמרתי, "אימא, זה נראה כמו ג'מאל.‬
‫"הוא פשוט הולך, מחייך."‬
‫לא רציתי... לספר לג'יימס.‬
‫לא רציתי לספר לו.‬
‫זה היה ביום ההולדת שלי.‬
‫הגיע סוף השבוע, ואימא שלי באה לבקר אותי,‬
‫אימא שלי ורי-רי.‬
‫שמתי לב שמשהו לא בסדר‬ ‫עם אימא שלי ורנישה.‬
‫הן התנהגו קצת מוזר.‬
‫הן חייכו אבל זה הרגיש כאילו‬
‫החיוכים שלהן היו מזויפים.‬
‫הסתכלתי על רי-רי.‬
‫הסתכלתי על אימא שלי, ושאלתי, "מה קורה?"‬
‫ואימא שלי פשוט אמרה,‬
‫"שום דבר."‬
‫והיא כל הזמן שלחה מבטים לרנישה.‬
‫והיא שאלה, "מי זה?"‬
‫"מי זה הבחור הזה שם?"‬
‫ואני עניתי,‬
‫"קוראים לו ג'יי."‬
‫- בחור בשם ג'יי -‬
‫ואני עניתי "ג'יי"‬ ‫כי ככה אני הכרתי אותו, בתור ג'יי,‬
‫ככה הוא הציג את עצמו בפניי.‬
‫והיא עוצרת לרגע,‬
‫ואימא שלי מסתכלת עליי שוב,‬
‫והיא אומרת, "זה הוא".‬
‫ובלי שהיא תצטרך להסביר מי זה "הוא",‬
‫אני יודע בדיוק למי היא מתכוונת.‬
‫זה מי שהרג את ויקטור.‬
‫פשוט קפאתי.‬
‫קלטתי כמה זמן אני חי‬
‫לצד האיש הזה.‬
‫הוא אמר, "אני מדבר איתו כל יום".‬
‫ג'יימס היה נסער מאוד.‬ ‫הוא אמר שצריך לעשות עם זה משהו.‬
‫אימא שלי פשוט תפסה לי את היד.‬
‫ואמרתי, "לא..."‬ ‫-היא אמרה, "ג'יימס, אל תהרוג אותו.‬
‫"אני רוצה שתחזור הביתה."‬
‫אבל זה גם...‬
‫העביר לי מסר שאין לי רשות להרוג אותו,‬
‫אבל יש לי יד חופשית‬ ‫לעשות כל דבר אחר שארצה.‬
‫וידעתי שלזה היא התכוונה.‬
‫והרגשתי אשמה‬
‫כי הייתי צריכה לסתום את הפה.‬
‫לא הייתי צריכה להגיד שום דבר‬
‫כי לא רציתי שמשהו יקרה.‬
‫באותו לילה, הייתי בתא שלי.‬
‫בכיתי.‬
‫רתחתי... רתחתי מזעם.‬
‫כל כך כעסתי על אלוהים.‬
‫שאלתי את אלוהים,‬ ‫"למה שמת את האיש הזה מולי,‬
‫"בידיעה שאני מנסה לחזור הביתה,‬
‫"בידיעה שאני חייב...‬
‫"אני חייב‬
‫"להרוג את הבחור הזה?"‬
‫הבחור הזה הרג את אחי.‬
‫כעסתי כל כך‬
‫שאלוהים אפשר בכלל לאיש הזה להיות בנוכחותי‬
‫ושם אותי במצב שבו אני חייב...‬
‫הרגשתי שאני חייב לעשות לו משהו‬
‫כשבליבי,‬
‫באמת שפשוט רציתי לסלוח.‬
‫העולם לא באמת מבין מה זה לסלוח.‬
‫ובמיוחד, בתרבות הכלא אין מקום לסליחה.‬
‫זה נתפס כחולשה.‬
‫אלוהים אילץ אותי לבחור‬
‫האם להיראות חלש בעיני אנשים‬
‫שראיתי בהם איום‬
‫או לוותר על החירות שלי.‬
‫באותו לילה, רק התפללתי.‬
‫"אתה יודע מה אני חייב לעשות עכשיו, כאילו...‬
‫"למה שתכריח אותי לעשות את זה?"‬
‫ובקול ברור‬
‫כמו שאתה שומע אותי עכשיו,‬
‫שמעתי את אלוהים אומר,‬ ‫"אף אחד לא מכריח אותך לעשות כלום".‬
‫וזה פשוט הדהד שוב ושוב...‬
‫- אף אחד לא מכריח אותך לעשות כלום. -‬
‫ואז חשבתי על כתבי הקודש,‬
‫"מי שלא יודע לסלוח,‬
‫"לא יזכה לסליחה."‬
‫ויותר מכל דבר אחר בחיי,‬
‫יותר מכל דבר שאני רוצה בחיי,‬
‫באותו רגע, רק רציתי שיסלחו לי.‬
‫רציתי שהמשפחה שפגעתי בה תסלח לי‬
‫ושתדע שאני מבין מה עשיתי להם.‬
‫רציתי את זה‬
‫יותר מכל דבר אחר.‬
‫והנה, זו הייתה הזדמנות עבורי‬ ‫להעניק את זה למישהו אחר.‬
‫אז למחרת בבוקר,‬
‫יצאנו לארוחת בוקר,‬
‫ואמרתי "גבר, קוראים לך ג'מאל סמית'?"‬
‫והוא אמר, "כן.‬
‫"אבל כאילו, כבר ידעת את זה."‬
‫עניתי, "לא, תמיד ידעתי שקוראים לך ג'יי.‬
‫"קוראים לך ג'מאל סמית'."‬
‫והוא אמר, "כן".‬
‫הדמעות התחילו לרדת על פניי.‬
‫אמרתי, "בן אדם, הרגת את אחי".‬
‫והדבר הראשון שיצא לו מהפה היה,‬
‫"אני מצטער על מה שלקחתי ממך, אחי."‬
‫הוא אמר לי,‬
‫"אני מצטער על מה שעשיתי למשפחה שלך."‬
‫ו...‬
‫האמנתי לו.‬
‫האמנתי שהוא ממש מצטער.‬
‫שאלתי אותו למה הוא הרג את אחי,‬
‫והוא סיפר לי את הסיפור.‬
‫ו...‬
‫זה היה חסר היגיון.‬
‫זה היה לשווא.‬
‫כמו שהפשע שלי‬ ‫היה לשווא והיה חסר היגיון.‬
‫ואמרתי לו,‬
‫"גבר, אני סולח לך.‬
‫"אם אתה רוצה את סליחתי, קיבלת אותה."‬
‫ואז קמתי והלכתי.‬
‫נזכרתי בפעם הראשונה שפגשתי אותו,‬
‫את תחושת החיבור שנוצרה בינינו,‬
‫וכמה ראיתי את האנושיות שבו‬
‫כששמעתי אותו מדבר על הפשע.‬
‫ולגלות שהפשע שהוא ביצע‬
‫היה כלפיי וכלפי המשפחה שלי,‬
‫זה היה קשה מנשוא.‬
‫- מחלקת שיקום אסירים -‬
‫המשטרה גילתה,‬
‫הם גילו שהוא הורשע ברצח של ויקטור.‬
‫ובשביל מחלקת שיקום האסירים,‬
‫במקום לקדם פיוס וריפוי,‬
‫הם התייחסו לזה כאל נטל.‬
‫- הערכת איום לגבי האסירים:‬ ‫ג'ייקובס, ג'יימס וסמית', ג'מאל -‬
‫אז הם ראיינו את שנינו.‬
‫- סמית' התיישב בשולחנו בזמן ארוחת הבוקר -‬
‫- "האם תסלח לי?" -‬
‫אמרתי להם שאני סולח לו.‬
‫וכשהסגן נכנס,‬
‫הוא אמר, "היי, שלח את הבחור הזה לתא שלו.‬
‫"שלח את הבחור השני לבור."‬
‫אז במקום לאפשר להם להכניס את ג'מאל לבור,‬
‫אמרתי, "במקום לשלוח אותו לבור, אני אלך".‬
‫והסמל אמר, "אתה מוכן להיכנס לבור בשבילו?‬
‫והם אזקו אותי והובילו אותי חזרה לתא,‬
‫ואני זוכר את קצין שיקום האסירים,‬
‫בזמן שצעדנו חזרה לתא מעבר לחצר,‬
‫הוא אמר,‬
‫"כשתחזור לתא שלך,‬
‫"רד על הברכיים ושבח את אלוהים,‬
‫"כי עברת את המבחן שלו."‬
‫"עברת."‬
‫כשנכנסתי לבור,‬
‫הרגשתי שלווה‬
‫כי עשיתי משהו‬ ‫שלא חשבתי שאני מסוגל לעשות‬
‫או שלא חשבתי שבאמת אעשה.‬
‫כתבי הקודש אומרים לנו‬
‫שמה שהשטן מתכוון לרעה, אלוהים הופך לטובה.‬
‫אז הבידוד נועד‬
‫לבודד את רוחו של האדם.‬
‫- הבידוד עלול להיות הרסני לפעמים. -‬
‫- אבל כשאלוהים מתערב,‬ ‫זה הופך למשהו אחר. -‬
‫זה מה שקרה בבור.‬
‫הייתי בבידוד, ברור,‬
‫ברמה האנושית.‬
‫אבל אלוהים היה איתי כל הזמן.‬
‫והיה ברור מה עליי לעשות.‬ ‫הייתי צריך לעבוד.‬
‫הייתי צריך להשתמש במתנה הזאת‬
‫שאלוהים נתן לי‬ ‫כדי לדבר על משהו משמעותי.‬
‫ובזמן שכתבתי את השירים האלה,‬ ‫לא ידעתי אם הם משמעותיים.‬
‫לא ידעתי אם הם יהיו חשובים לעולם, אבל...‬
‫נכנסתי לכתיבה עם כוונת לב אמיתית.‬
‫להגיד משהו בעל משמעות.‬
‫להגיד את מה שחשוב.‬
‫- "התהילים של הרחוב" -‬
‫"היי, אתם צריכים להבין‬
‫"שרוב הכושים שיודעים לעשות ראפ‬ ‫מפיצים שקרים שנשמעים אמיתיים‬
‫"בחיי, אמיתי‬ ‫אני שופך כאן ידע כמו ביל ניי המדען‬
‫"כי כולם בלבלו את המציאות‬ ‫עכשיו הזמן ליישר קו‬
‫"בחיי, אני לא מחפש לריב‬ ‫אני רק רוצה שקט נפשי‬
‫"אני מבקש מהאל הגנה‬ ‫ובנוסף אני מחזיק אקדח‬
‫"למקרה שהזומבים בכלא ישתוקקו לבשר‬ ‫וינסו לקחת חתיכה ממני‬
‫"אני מתפלל לאל שנשמותיהם יתעוררו‬ ‫מחריזות החופש שלי‬
‫"אני מאכיל אותם בחרוזים‬ ‫על מה שהם רוצים להיות‬
‫"בואו אחריי‬ ‫כי הטוב שאתם רואים הוא אלוהים שבי‬
‫"ככל שתתקדמו, תראו‬ ‫שהמאבק הוא משהו‬
‫"בין סוג של ברכה‬ ‫לבין הסיוט הכי כבד‬
‫"הולך אחרי האמונה שלי‬ ‫מנסה להרים ולחזק‬
‫"מנסה להישאר גבוה‬ ‫ולהניע אנשים לשינוי אמיתי‬
‫"כאילו שאני אובמה,‬ ‫נשבע באימא, הכושים ממשיכים בשלהם‬
‫"כשהחיים נהיים קשים ורציניים‬ ‫אני ממשיך להתפלל‬
‫"אני ממשיך להתפלל‬
‫"כשאני הולך בצל המוות‬
‫"אני מבין שאני חייב להתרומם‬
‫"אבל אם אמות לפני שאתעורר‬
‫"אני מתפלל שהאל ייקח את נשמתי‬
‫"כשאני הולך בצל המוות‬
‫"אני מבין שאני חייב להתרומם‬
‫"אבל אם אמות לפני שאתעורר‬
‫"אני מתפלל שהאל ייקח את נשמתי‬
‫"אני מתפלל שיום אחד‬ ‫אני אגיע לגן עדן‬
‫"אני מתפלל שיום אחד‬ ‫אפסיק ליפול בפח של השטן‬
‫"אני מתפלל למען כל חבריי וכל אויביי‬
‫"לפעמים קשה להבדיל ביניהם‬
‫"אני מתפלל שיום אחד‬ ‫אני אגיע לגן עדן‬
‫"אני מתפלל שיום אחד‬ ‫אפסיק ליפול בפח של השטן‬
‫"אני מתפלל למען כל חבריי וכל אויביי‬
‫"לפעמים קשה להבדיל ביניהם"‬
‫אמרתי, "בן, אתה יודע,‬ ‫באשר לכישרון ולמתנה שלך,‬
‫"כשאתה משמח אנשים,‬
‫"אתה נותן להם תקווה ועוזר להם למצוא הקלה‬
‫"בכל מה שהם עוברים.‬
‫"כאן בפנים, האנשים האלה יוקירו אותך.‬
‫"הם אפילו יגנו עליך.‬
‫"שתף במתנה שלך.‬
‫"הבא ברכה לאחרים."‬
‫אבא!‬ ‫-כן?‬
‫קיבלת את המכתב, את החדשות בקשר לג'יימס?‬
‫אילו חדשות? מה?‬
‫"בזמן שהייתו בכלא,‬
‫"מר ג'ייקוב הקדיש את עצמו‬ ‫להתפתחות העצמית שלו.‬
‫"שקלתי ובחנתי בקפידה את הראיות‬
‫"להתנהגות החיובית של מר ג'ייקובס בכלא.‬
‫"לכן אני, גאווין ניוסום,‬ ‫מושל מדינת קליפורניה,‬
‫"מקל בזאת את גזר הדין של ג'יימס ג'ייקובס‬
‫"כך שהוא יהיה זכאי‬ ‫לבחינה מיידית לשחרור על תנאי‬
‫"ולשחרור בכפוף להחלטת ועדת השחרורים."‬
‫אם הם יעניקו לו שחרור על תנאי,‬
‫הוא יחזור הביתה בעוד‬ ‫שלושה עד ארבעה חודשים.‬
‫נכון!‬ ‫-כן.‬
‫לילה טוב!‬
‫בסדר, תני לי...‬
‫אני לא יודע מה לעשות עכשיו.‬ ‫רגע. אני חייב...‬
‫נתראה אחר כך.‬
‫בסדר אבא. אוהבת אותך.‬ ‫-גם אני אוהב אותך. ביי.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫תחשבי על החיים שלו.‬
‫כן.‬
‫כאילו, יש לו עדות.‬
‫יש בי תחושת אישור פנימי‬
‫לגבי מי שאני‬
‫ולגבי מי שהחלטתי להיות.‬
‫המשימה שלי ליצור אמנות,‬
‫המשימה שלי לעזור לרפא אנשים אחרים‬
‫ולרפא את עצמי ולרפא את הקהילה,‬
‫"זה מה שאתה אמור לעשות.‬ ‫עכשיו לך תעשה את זה."‬
‫- כי חלומותיי התגשמו -‬
‫זה כמו לחכות לאוטובוס‬
‫כשאתה...‬
‫יושב בשדרה, אתה יושב בתחנת האוטובוס,‬
‫ואתה חושב, "מתי האוטובוס הזה יגיע?"‬
‫ואתה הולך לאמצע הכביש‬
‫כדי לנסות לראות מרחוק אם הוא מגיע,‬
‫ו...‬
‫ההמתנה לחופש מרגישה ככה.‬
‫אני מרגיש מוכן לנהל את השיחה עם הוועדה,‬
‫כי אני יודע מי אני.‬
‫כן, אז בכל רגע,‬ ‫אימא והוא אמורים להתקשר אליי.‬
‫אני מקווה שהוא יתקשר אליי‬
‫אם תהיה לו הזדמנות להגיע לטלפון. כן.‬
‫היי, דודה.‬
‫כן, הוא התייצב בפני הוועדה היום,‬ ‫אבל טרם שמעתי ממנו.‬
‫כן.‬ ‫-חשבתי שזה היה...‬
‫אלוהים! אני לא יכול לעשות את זה.‬
‫זה היה שימוע ארוך.‬
‫הבטן שלי פשוט משתגעת.‬
‫אני יודעת. הלב שלי דפק מוקדם יותר...‬ ‫בום-בום-בום-בום-בום.‬
‫השיחה ומספר הטלפון שלך יוקלטו ויתועדו.‬
‫כדי לקבל את השיחה,‬ ‫אנא אמור או הקש חמש עכשיו.‬
‫תודה שבחרת להשתמש בגלובל טל לינק.‬
‫הלב שלי לא יכול לעמוד בזה יותר מדי, ג'.‬
‫מה?‬
‫מה קורה, בן?‬
‫זה לא הלך כמו שקיווינו, אבא.‬
‫אני לא מאמין, אבא.‬
‫אני מצטער.‬
‫בן...‬
‫אני מצטער, אבא.‬
‫היי, יהיה בסדר, ג'.‬
‫אני מצטער.‬
‫אתה לא...‬ ‫-אני מצטער, אבא.‬
‫אתה לא צריך להתנצל בפניי, בן.‬ ‫עשית כמיטב יכולתך, בן. אתה בסדר.‬
‫כן, אנחנו יכולים לעשות את זה, ג'.‬ ‫אנחנו יכולים לעשות את זה, בסדר?‬
‫בחיי.‬
‫אני לא יודע מה עוד אוכל לעשות, אבא.‬
‫אני לא יודע מה עוד אוכל לעשות.‬
‫אני לא יודע מי אני צריך להיות.‬
‫הם לא מאמינים לי.‬
‫הם לא מאמינים למי שאני.‬
‫הם לא מאמינים לי, אבא.‬
‫הם לא מאמינים לי.‬
‫ואין לי מה לעשות לגבי זה.‬
‫אין לי מה לעשות לגבי זה.‬
‫הם דיברו על זה‬
‫שלקחתי חלק ביצירה של אלבום‬
‫שנקרא "להפסיק לממן את השריף".‬
‫הם דיברו על כך שהשתמשו בפנים שלי‬
‫כדי לשנות את החקיקה‬ ‫בנוגע לעבריינים צעירים,‬
‫והם אמרו שכל העבודה שאני עושה,‬
‫האמנות שלי ועבודת התמיכה,‬
‫הם אומרים שזה הכול‬ ‫פשוט כדי לבנות את המותג שלי‬
‫או כדי להוציא אותי מהכלא,‬
‫אבל שזה לא אמיתי.‬
‫כי הם השתמשו בכל הדברים האלה כדי להגיד‬
‫שאני סכנה ברורה ונוכחת לקהילה.‬
‫הם אמרו שאני מסוכן.‬
‫אני לא מאמין.‬
‫אני לא מצליח לנשום.‬
‫אני לא מצליח לנשום, אבא.‬ ‫אני לא מצליח לנשום.‬
‫כן. היי, ג'...‬
‫אני לא מצליח לנשום.‬
‫זה יותר מדי.‬
‫כן.‬
‫זה יותר מדי.‬ ‫אני לא יכול להיות מושלם. אני אכשל.‬
‫אז...‬
‫אין לי מילים, ג'.‬
‫אבל אני כן יודע דבר אחד.‬
‫אסור לנו לוותר לעולם.‬
‫פשוט אסור לנו לעשות את זה.‬ ‫אסור לנו לעשות את זה.‬
‫אנחנו יכולים לדמם עכשיו,‬ ‫אנחנו יכולים לבכות עכשיו,‬
‫אבל אסור לנו לוותר.‬
‫מבין למה אני מתכוון?‬
‫אני לא אוותר.‬
‫אסור לנו לוותר. החיים שווים יותר.‬
‫החופש הוא... אתה יודע, שווה כל מחיר.‬
‫נותרו לך 60 שניות.‬
‫יש לך את המילה שלי, אבא. אני מבטיח לך.‬
‫אני מבטיח לך, אבא. אני לעולם לא אוותר.‬
‫אני מבטיח לך שאני אצא מפה, אבא.‬
‫אני מבטיח לך. אני אגיע אליך. אני מבטיח.‬
‫אני יודע, בן.‬
‫אני מבטיח.‬
‫אני מבטיח לך, אני לא אוותר.‬ ‫-אני אהיה שם איתך.‬
‫אני מבטיח לך.‬
‫אנחנו נצליח.‬
‫אני מבטיח לך, אבא.‬
‫אני מבטיח.‬ ‫-כן.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫אני אוהב אותך יותר מהחיים, בן,‬
‫ואנחנו... תרים את הראש.‬ ‫כרגע, כמו שאמרתי...‬
‫זה קשה.‬
‫ניסיתי לדמיין אותו כאן איתי.‬
‫בזמן שאני יושבת פה, דמיינתי,‬
‫"מה ג'יימס היה עושה עכשיו‬ ‫אם הוא היה כאן איתי בנהר הזה?"‬
‫בראש שלי, הוא היה יושב כאן,‬ ‫לידי על הסלע הזה,‬
‫נשען על גבי,‬
‫ופשוט נהנה מהשקט והתנועה.‬
‫אני יודעת שזה מה שהוא היה עושה.‬
‫ועצם זה שאני יודעת,‬
‫אני מוצאת בזה נחמה,‬ ‫ואני מוצאת חופש ומשהו להיאחז בו.‬
‫אינדיגו אומרת לי,‬
‫כמעט מאז שהכרנו,‬
‫שאני צריך לתת מקום‬
‫לג'יימס בן ה-15, שעדיין חי בתוכי,‬
‫ולהתמודד‬
‫עם הבעיות שלו.‬
‫אם רק הייתם מבינים אותי,‬
‫הייתם רואים את האנושיות שלי.‬
‫ביום שאחרי הפגישה עם הוועדה,‬ ‫הייתי צריך למנות סיבות להמשיך לחיות...‬
‫- סיבות להמשיך לחיות -‬
‫- אבא שלי -‬
‫במחברת שלי. אני מסתכל עליה ברגע זה,‬
‫והדבר האחרון שכתבתי היה...‬
‫- הפגמים שבי לא מבטלים את הטוב שבי. -‬
‫אני מאמין בזה.‬
‫בימים הכי טובים שלי, אני מאמין בזה.‬
‫בימים הכי גרועים שלי,‬ ‫אני בכלל לא בטוח שיש בי טוב.‬
‫מה אתם עושים?‬
‫שום דבר.‬ ‫-שום דבר. ישנונית.‬
‫כן. בגדול.‬
‫רק רגע, ג'יימס, סליחה,‬ ‫אתה יודע שאני מזדקנת.‬
‫בן כמה אתה השנה? כי רנישה סיפרה לי...‬
‫את רצינית? הוא בן 33.‬ ‫-לא, אני רצינית.‬
‫אני בת 34, הוא בן 33.‬
‫מטורף.‬
‫מה? לא, אני...‬
‫זה מטורף.‬
‫אתה בן 33.‬
‫אלוהים, אתם מזדקנים מהר מדי.‬
‫וואו.‬ ‫-אתה כבר גבר לא צעיר.‬
‫רי-רי מזדקנת מהר יותר.‬
‫הוא אמר שאת מזדקנת מהר יותר.‬
‫אני זוכר את הרגע שאבא‬ ‫הבין לראשונה שאני יותר גבוה ממנו,‬
‫הוא אמר, "מתי זה קרה?"‬
‫הוא קטן עכשיו.‬
‫אני אדבר איתכם בקרוב.‬
‫בסדר. ביי.‬ ‫-בסדר. ביי.‬
‫ביי.‬
‫בסדר. ביי-ביי.‬
‫ג'מאל כתב לי מכתב.‬
‫הייתי בבור‬
‫במשך כשלושה חודשים,‬
‫והם העבירו אותי לכלא אחר,‬
‫ולא ראיתי אותו שוב.‬
‫- בית הכלא לגברים של קליפורניה‬ ‫דואר שנשלח מתוך כלא המדינה -‬
‫"תודה שהקדשת מזמנך כדי לקרוא את זה.‬
‫"עד היום שבו גילית לי מי אתה,‬
‫"חייתי כאילו בתוך חלום.‬
‫"ורגע אחרי, מצאתי את עצמי מתעורר‬
‫"לכל כאב הלב, הבושה,‬ ‫האבל, והפחדנות של העבר שלי.‬
‫"היסטוריה שהייתי מעדיף לשכוח.‬
‫"אין, ולעולם לא יהיו, מילה או מילים‬
‫שמסוגלות לתאר באמת, אחי,‬ ‫כמה אני מצטער על מה שעשיתי...‬
‫"אני מודה לך מעומק נשמתי‬
‫"על האדיבות והחמלה שהראית לי.‬
‫"ידעת על מעשיי הבזויים‬ ‫לפני שהייתי מודע לכך שאתה יודע,‬
‫"והדבר הכי קל שיכולת לעשות‬
‫"היה לנקום במישהו שלא ידע מה עומד לבוא.‬
‫"אבל לא עשית את זה.‬
‫"למרות שכולם היו מבינים אם כן.‬
‫"הבגרות ויכולת ההבנה שלך‬ ‫הן המתנה הכי גדולה שלך,‬
‫"תכונות המהוות בסיס ראוי למלך.‬
‫"תוכל בבקשה לומר את זה‬
‫"גם לאימא שלך?"‬
‫"רציתי לכתוב גם לה, אבל...‬
‫"באמת שלא מצאתי את המילים."‬
‫- באהבה, בכבוד ובהערכה, ג'מאל -‬
‫ג'יימס הדגים יכולת מחילה‬
‫בצורה כזו שהכריחה אותי להסתכל עליו‬
‫וללמוד ממנו.‬
‫הוא הראה לי את הצמיחה שלו בתוך זה,‬
‫ואז הסתכלתי עליו ואמרתי,‬ ‫"טוב, גם אני צריכה לצמוח מתוך זה".‬
‫ככל שאני סולחת יותר,‬ ‫כך אני מרגישה חופשייה יותר.‬
‫אני מרגישה שההחלמה שלי החלה.‬
‫ברגעים האפלים ביותר, אני לא יודע‬
‫מה המשמעות שלי.‬
‫אני לא יודע מה ההשפעה שהייתה לי‬
‫על האנשים בחיי,‬
‫ואני לא יודע אם אי פעם תהיה לי השפעה.‬
‫אבל כשיש לי רגע של צלילות,‬
‫אני רואה בבירור איך השפעתי על אנשים...‬
‫- באהבה, בכבוד ובהערכה, ג'מאל -‬
‫איך האמנות שלי השפיעה על אנשים.‬
‫אני מספר לאחים כאן קצת על ג'מאל,‬
‫על איך סלחתי לג'מאל.‬
‫- "האם תסלח לי?" -‬
‫- "אני סולח לך." -‬
‫בכל יום,‬
‫בכל יום, יש כמה אנשים‬
‫שניגשים אליי,‬
‫שאני לא מכיר, והם אומרים,‬
‫"בן אדם, ממש נתת לי השראה.‬
‫"הדברים שאמרת‬
‫"על סליחה ואהבה‬
‫"והדברים שאמרת‬
‫"על איך לחיות למען המשפחה‬
‫"ולחיות למען הקהילה‬
‫"גרמו לי‬
‫"לחשוב על החיים שלי."‬
‫והם מודים לי‬
‫על שסיפרתי את הסיפור שלי ושיתפתי‬
‫את נקודת המבט שלי על הדברים.‬
‫אלו הרגעים שבהם אני מבין‬
‫שכן יש לי השפעה על חייהם של אנשים.‬
‫שאני כן עושה טוב בעולם הזה‬
‫רק בכך שאני אני.‬
‫אני בכנות מאמין‬
‫בתועלת של אי-אלימות‬
‫ובשימוש באמנות כדי לספר את הסיפורים שלנו‬
‫ואת התועלת בלהיות פגיע.‬
‫אני לא צריך לשחק את זה.‬
‫באופן אותנטי, זה אני.‬
‫ובאותם רגעים,‬
‫אני יודע ש...‬
‫- הפגמים שבי לא מבטלים את הטוב שבי -‬
‫"נהנה מהחיים האלה‬ ‫כי לחיים האלה יש גבול‬
‫"אני לא לוקח שום דבר כמובן מאליו‬ ‫כי שום דבר לא מגיע סתם ככה, לא‬
‫"לכולנו נגמר הזמן‬
‫- "נגמר הזמן" -‬
‫"אז אני חושב שאנחנו צריכים ליהנות‬
‫"אני רק רוצה ליהנות‬
‫"מי צריך מועדון כשיש חגיגה בבית?‬
‫"תקראו לבנות ותגבירו את המוזיקה הקלאסית‬
‫"החצר האחורית פעילה כמו פעם‬
‫"מסתכל על האקסית שלי מהעבר‬
‫"אלה הימים‬ ‫תתגלגלו ותרימו את העניינים‬
‫"חייתי את החיים בתוך כלוב‬
‫"החיים יכולים להיות מוזרים‬ ‫אבל נעבור את זה‬
‫"תגבירו את המוזיקה‬
‫"ובואו כולנו נשתגע‬
‫"חלק מהחבר'ה חטפו כדור‬ ‫חלק מהחבר'ה חטפו כלא‬
‫"צריכים לתת מהזמן שלהם‬
‫"אל תתהו אם ג'יימס ג'ייקובס יופיע‬
‫"כי חיי הכושים קשים‬ ‫זה לא מפתיע‬
‫"אלה מוחות של כבשים‬ ‫זה לא כמו להתעסק עם מוקשים‬
‫"החבר'ה מאנג'לינו הם השבט הרוחני שלי‬
‫"מחפשים את המשמעות‬ ‫אנחנו נהנים מהחיים‬
‫"ורק שלום מתקבל בברכה‬ ‫אנחנו נמנעים מלריב‬
‫"כשאני הורס את המיקרופון, זה מרגיש כאילו‬
‫"אני נהנה מהחיים האלה‬ ‫כי לחיים האלה יש גבול‬
‫"אני לא לוקח שום דבר כמובן מאליו‬
‫"כי שום דבר לא ניתן, לא‬
‫"לכולנו נגמר הזמן‬
‫"אז אני חושב שאנחנו צריכים ליהנות‬
‫"אני רק רוצה ליהנות‬
‫"לכולנו נגמר הזמן‬
‫"אני רק רוצה ליהנות‬
‫"המסיבה כל כך פרועה‬ ‫שהשכנים מחכים שאעבור דירה‬
‫"אני סופר את ברכותיי‬ ‫ואני עלול לאבד את הספירה‬
‫"אנשים שלפו עליי אקדח‬ ‫אבל האקדח לא ירה‬
‫"השוטרים שחררו אותי,‬ ‫"לא, זה לא אתה"‬
‫"ממתי זה היה חשוב‬ ‫זה פשוט אלוהים משגיח עליי‬
‫"למרות שאני אפילו לא חצי‬ ‫ממה שאני מקווה להיות‬
‫"אני אומר את זה בגלוי, אלוהים משגיח עליי‬
‫"למרות שאני אפילו לא חצי‬ ‫ממה שאני מקווה להיות‬
‫"אז בבקשה סלח לי‬ ‫אם אחגוג כמו אמן‬
‫"עם השם שלו על אוהל‬ ‫ראיתי דברים‬
‫"חולמים על היום שנשוב מהמלחמה‬
‫"מוזיקה היא התרופה, אני מנסה לקחת מנת יתר‬
‫"לרקוד עד שיכאב לי ברגליים‬ ‫צועד, מייצג את עיר החוף‬
‫"אחי, כבוד ללונג ביץ'‬
‫"אם אתם מזדהים‬ ‫נופפו בידיים לפי הקצב‬
‫"תשירו איתי, גם אם אתם מזייפים‬
‫"כי כולנו..."‬
‫חשבתי על להשתחרר מהכלא‬
‫מהיום שבו נכנסתי למאסר‬
‫כשהייתי בן 15.‬
‫חשבתי על זה במשך 18 שנים.‬
‫אני מרגיש כאילו‬
‫דמיינתי כל כך הרבה את היום שבו אשתחרר‬
‫שאני יודע בדיוק איך הוא יהיה.‬
‫זה באמת מרגיש כאילו...‬
‫- זה כבר כתוב. -‬
‫אנחנו מודים לך על החירות.‬ ‫אנחנו מודים לך על החופש הזה‬
‫שכולנו חולקים עכשיו עם ג'יימס.‬
‫שמונה עשרה שנה, הגנת עליו בכלא.‬
‫שמונה עשרה שנה,‬ ‫נתת לאור שלו לזרוח בחושך.‬
‫אנו מודים לך על כך בשם ישו.‬ ‫שכולם יגידו תודה לאל.‬
‫תודה לאל.‬ ‫-אמן.‬
‫אמן.‬ ‫-אמן.‬
‫בחיי.‬
‫גם אני אוהב אותך, אבא.‬
‫הצלחנו, ג'.‬ ‫-תודה, בן אדם. תודה. תודה.‬
‫תודה, אבא.‬
‫על לא דבר, ג'.‬
‫תודה.‬
‫על לא דבר, בן.‬
‫ויקטור.‬
‫ויק.‬
‫ויק. אחי.‬
‫אח שלי.‬
‫- ויקטור דשון בנג'מין -‬
‫וואו.‬ ‫-זה כל כך טוב.‬
‫וואו.‬
‫יצירת פלא אלוהים.‬
‫אני חופשי.‬
‫הוא הוציא לחופשי גם את כל מי שסביבך.‬
‫הוצאת את כולם לחופשי.‬
‫- שאלה תרבותית -‬
‫כן!‬ ‫-זה אדיר!‬
‫תניח את זה גם לקראת הסוף.‬ ‫-זה אדיר!‬
‫תרגום כתוביות: סיון שפירא‬