Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Az a fajta elszigeteltség, amikor magadra maradsz egy cellában
a gondolataiddal...
Az az elszigeteltség megrázó tud lenni,
de ha Isten veled van, úgy már egészen más a helyzet.
Velem is így történt a lyukban.
DALOK A BÖRTÖNBŐL
KÜLSŐ HELYSZÍN: BÖRTÖNUDVAR – NAPPAL KARAMELLBŐRŰ FIÚ, 15 ÉVES
Ha visszamehetnék az időben és szólhatnék
a 15 éves Jameshez,
arról beszélgetnék vele, hogy kicsoda ő valójában.
Semmibe vettem a gyerekkori énemet,
eltemettem magamban,
őt hibáztattam, amiért idejutottam.
Ám egy ponton
a gyógyulást kell választanod.
A 16. volt a börtönben töltött első születésnapom.
Magára a napra már nem emlékszem,
de tegnap éjjel, szintén a születésnapomon lefekvéskor eszembe jutott,
hogy már 16 születésnapot töltöttem itt.
KORA: 16 ÉV
Szó szerint börtönben nőttem fel.
KORA: 18 ÉV
KORA: 22 ÉV
Ha megkérdeznék, honnan jöttem: „A kaliforniai állami börtönrendszerből.”
KORA: 31 ÉV
Nem szeretem az áprilist.
Először is:
április 16-án oltottam ki egy életet.
2004. ÁPRILIS 16.
Nehéz évről évre szembesülni
életed legszörnyűbb tettével.
Három napra rá, április 19-én megölték a bátyámat.
Mindig tudatában vagyok ennek a traumának,
a tettemnek és annak, ami Victorral történt.
Az április az életem leglesújtóbb időszakára emlékeztet.
Évről évre.
Minden alkalommal.
Amikor 25 voltam,
a felügyelő az irodájába hívott.
Hátrabilincselték a kezemet.
Azt mondta:
„Küldjék a lyukba!”
A lyuk voltaképp
magánzárka.
A lyuk nagyjából
kétszer két méteres cella.
A lyukban körülbelül két és fél hónapot töltöttem.
Ezen a helyen
a halál közelinek tűnik.
Reményt kell kovácsolnom valahogyan, számomra ezt segíti a zeneírás.
Általában a földre fekszem,
becsukom a szemem, aztán meditálok,
elképzelem, milyen lenne az életem a börtönön kívül.
Egyszer, amikor zenét írtam,
a mellkasomon vagy a priccsen vertem a taktust,
úgy írtam a dalokat.
A szomszédom
meghallotta, hogy dalt szerzek,
és átkiabált: „Ez jó, kölyök!”
Elénekeltem neki
a vékony falon keresztül, hogy elmondhassa, hogy tetszett.
Utazás
Őrület
Ahogyan élünk és meghalunk
Ha elmesélem, az olyan,
mintha folyamatosan újraélném a traumát,
ennél sokkal jobb érzés,
ha dalban mondom el.
2019. JÚLIUS 15. KONCEPCIÓ / FORGATÓKÖNYV ELSŐ VÁZLATA
A VIZUÁLIS ALBUMHOZ
„LEVÉL A CSALÁDNAK”
EZ A KÉPI VILÁG EMLÉKET IDÉZ.
EGY FEKETE ÉDESANYA A HÁROM GYEREKÉT TANÍTGATJA, ÉNEKEL NEKIK.
A LEGFIATALABB FIÚ ÉNEKEL A LEGLELKESEBBEN.
A „LEVÉL A CSALÁDNAK” AZ Ő DALA.
Menny vajon létezik-e Fellebbezésnek van-e helye
Ha a bűn bajba vitt Isten megsegít
Apám szerint jár kegyelme
Ha igazán átmégy gengszterbe
Mint akinek nincs érzelme Mert attól menekülsz
Flexelsz és befeszülsz
És rámarkolsz a fegyverre
Ha bárki bele mer kötni a bandádba együtt külditek el az anyjába
Rollin' 20' banda és kölyök brigád
Mac Mafia és Ler brigád
Tudd, a bandánk színe kékes
Berobbanunk mint a C4-es
Célt ad a tabletta a gyógyszerre
Már hallgat a kín Tompa az elme
Utazás
Az emlékek elengedhetetlenek ahhoz,
hogy megőrizd a józan eszed a börtönben.
Nem tudom, mennyire pontosan,
de emlékszem dolgokra a gyerekkoromból,
az ágyon ülve felidézem ezeket.
Erről ráébredek arra, hogy egyszer
én is ember voltam,
mielőtt bebörtönöztek. Sőt, most is az vagyok.
Még 60 másodperc.
EMBER VOLTAM
KÜLSŐ HELYSZÍN: TEMPLOM – NAPPAL
ÉDESAPÁM, WILLIAM
Gyerekként abba a templomba jártam.
A gyülekezet nőtagjai kis Williamnek vagy kis presbiternek hívtak apám után.
Ezen a részen ültek a gyerekek.
Jó volt odajárni
és a kórusban énekelni.
A kórustagok a templom karzatán álltak,
ami közvetlenül előttem látható.
Bejöttek, azon az emelvényen énekeltek.
Az édesanyja vezette a gyerekkórust.
Maga James és a nővére is énekelt, sőt, Victor szintén.
Ebbe a templomba tehetséges gyerekek járnak,
Isten rajtuk keresztül kíván szólni.
Áment mondtok rá?
- Ámen. - Dicsőség az Úrnak!
Templomba járónak neveltem őket, értékeket adtam át nekik,
így próbáltam megóvni őket
a rájuk leselkedő ártalmaktól.
- Ő pedig James. - James úrfi.
- Itt épp fogadzik, jön a foga. - Aha. Ő is elég sírós volt.
Tényleg?
- Igen. - Mennyi idős ezen a képen?
Olyan... öt hónapos.
Mindig azt mondta: „Jó nagy hajam van.”
Erre én: „Kisfiam, nincs nagy hajad.
Csak szeretnéd, ha lenne.”
Ő a bátyánk, Victor.
Aha.
- Itt 13 éves? - Vagy 14...
Ezen a képen úgy 13-14 éves lehet.
- Markáns pofacsont. - Várj! Ezt nézd!
Ez lennék én, ők pedig James és Victor.
Átvittük őt a nagymamámhoz.
Azt hittük, örökre ott marad. Nem is emlékszem...
Nagyon összeszoktatok.
- Igen. - Szóval...
De az biztos... Nézd...
Victor remek nagy testvér volt.
Vigyázott Jamesre és Reneashára.
Imádta a testvéreit.
Jamesszel időnként verekedett,
a bátyjaként megmutatta neki, milyen az élet az utcán,
mert őt is az utca nevelte.
Szerintem nem volt oka rá, hogy bandázzon, vagy azt tegye, amit tett,
de azt hiszem, úgy érezte, bizonyítania kell.
ITALBOLT
Victor a védelmezőm és a zaklatóm volt egy személyben.
Engem mint kisöccsét leuralt,
de senki másnak nem hagyta ezt.
Emlékszem,
gyerekként erősen szenvedtem az asztmától. Egyszer biciklivel
utol akartam érni Victorékat.
Messze volt a ház, nem tartottam magamnál az inhalátort.
Nagyon erős roham tört rám.
Victor felültetett a biciklijére, hazáig tekert velem.
Nem gondoltam volna...
hogy a sors egyszer utoléri.
Régen nem akartak lógni velem
Vajon hogy alakul az életem
Ez csapda Igazi éjsötét verem
Haver kosarazik, kiút nekem
Magamnak álmodni nem is merem
Hogyha a tesók Szívóznak ellenem
Szemfényvesztő cirkusz ez az élet Utcáink útvesztők
Észvesztő, mi lett...
Belőlünk, labdázó Kis kölykökből
Állom
Kik sugárúton bicajjal trükköztek
Színtelen világ Sötét szívűek, mint Káin
Rám egy sötét bélyeget ütöttek
Utazás
Őrület
Kész őrület
Ahogyan élünk és meghalunk
Őrület
Kész őrület
Utazás
Őrület
Kész őrület
Nem emlékszem, miért ült Victor, amikor először letartóztatták.
Annyit tudtam, hogy... elvitték a bátyámat.
Elvitték őt.
Aztán egy reggel azt mondták, hogy Victornak tárgyalása volt.
Ötödikes lehettem akkor, csak ültem a suliban egy órán
és imádkoztam.
„Uram! Add, hogy hazajöjjön!
Hiányzik nekem, anyukámnak, apukámnak. Istenem!
Kérlek, hadd jöjjön haza!”
Felnéztem rá,
mindenhová követtem, olyan akartam lenni, mint ő.
Nagy űr maradt utána,
pótolni próbáltam
vele egykorú vagy idősebb srácokkal
Később ezek az idősebb haverok lettek azok, akikkel együtt bandáztam.
Bandákban szocializálódtam.
A bandatagság jóformán elvárás volt ott... ahol éltem.
Már 15 éves koromra
elhatároztam,
hogy én leszek
a banda legkeményebb fenegyereke,
aki mindenki másénál erőszakosabb tettekre hajlandó.
Rengeteg dicséretet kaptam érte.
Olyan könnyű volt fegyverhez jutni, mintha biciklit szereznél.
Mindenütt kaptál.
Az egyház már nem volt az életem része,
miután megromlott a szüleim házassága.
Úgy tűnt, minden hazugság, a szüleim nem szeretik egymást, engem sem szeretnek,
meg hogy...
LELKÉSZPARKOLÓ
...Isten talán nem is törődik velem.
Önmagad elárulása
a legsúlyosabb árulás.
„ÁRULÁS”
A tesóm voltál, mondd, hogy miért akarsz
Barát vagy ellenség
Egy, ha sikert aratsz
Lesik, mikor bukhatsz Gyengeséget hol mutatsz
Ez van, ha főnök vagy
Kudarcod nyomot hagy
Hogyha rázom a rongyot
Majd hány barátom marad?
Rémyt iszom, szívok
Füvet, térdre rogyok
És az Úrhoz szólok
Jézust is övezik latrok
Hiszen ki is tudná jobban Velük hogyan bánjak
Ha cseng az ezüst Embereid mind Júdássá válnak
Uram!
Ez csak a korszak nyoma
Testvéred árulása Nyugtot nem hagy soha
A hűség is ügy még
Tartja markát az ügyvéd
Pénzt meg nem dobna A koma, de feldobna
Beköp, eskü leköp
Helyzeten rontva
Csak 15 voltam Tőled bemószerolva
Megmondták, hogy te tetted De én kétségbe vontam
Gőzöm sem volt róla, mindvégig Vak voltam
Csessz
Árulás, árulás
Szupertitkos a trükk, állom
Terved
Így nagyot üt, állom
A tesóm voltál
Miért akarod a halálom
A hűség is változik, ha
Ítélet vár a brigádra Olyan világba lépnek át ma
Hol halál és Isten társad Elkísér a bűnbánat
A magány mind rád szakad Sok férfi így egyedül marad
Hol óceán, ott homok is akad
Hol barátok, ott bűn is fakad
Imádkozom Te ezt jóvátételért teszed
Haverod életét veszed
Fegyver nélkül, csak Beszélsz ehhez
Csessz
Imádkozom
Te ezt jóvátételért teszed
Haverod életét veszed
Fegyver nélkül, csak Beszélsz ehhez
Emeld kezed
Csessz
Árulás, árulás
Szupertitkos a trükk, állom
CSALÁD
MONDD MIÉRT – MONDD MIÉRT – MONDD MIÉRT
Árulás, árulás
Ez a kép James ballagásán készült.
Rasztafonatos a haja, nagyon keménynek hiszi magát.
Ő volt az esküvői tanúm.
Itt éppen pohárköszöntőt mond.
Nem emlékszem pontosan a szavaira,
de az ott az én fiacskám.
Minden problémánk akkoriban kezdődött.
Az esküvőtől az esetig nyolc hónap telt el.
Sokat beszélgettem Jamesszel,
a történtek nagyon megdöbbentettek.
Amikor Victor hazajött a fiatalkorúak börtönéből,
Kicsi Jamesnek hívott.
Kidüllesztettem mellel azt mondtam neki,
hogy ne kicsizzen le többé, mert... Férfivé érlelt az utca.
Mindenre az erőszak és az erőszakcselekmény volt a válaszom.
Ha konfliktusom támadt a suliban, verekedtem.
Az, hogy lelövök valakit,
a legerőszakosabb tettnek tűnt.
Olyasminek, amitől az emberek tisztelni fognak,
ami félelmet kelt bennük
és kivívja számomra azt a népszerűséget,
ami a gengszterléttel jár.
Akkoriban egyszer
beszéltem a haverommal.
Egyidősek voltunk.
„Tesó... Szerezhetnénk egy fegyvert, és...
Lelőném az ellenséget, mint egy kutyát.
Kész vagyok rá.”
Azt felelte: „Lelök valakit, de talán nem tudom megölni.”
Lazán vettem: „Haver, túlbonyolítod.
Hisz ezért vagyunk itt. Miről beszélsz?
Ez így megy.”
Meggyőztem magam,
hogy hajlandó vagyok rá, mielőtt megtettem.
Abban a pillanatban...
Úgy éreztem, bizonyítanom kell, hogy a környék fenegyereke vagyok.
Akadt valaki a környékről,
aki kihívás elé állított.
Aláztuk egymást,
hencegtem: „Ez az én környékem, nem kell félnem senkitől.
Neked kell félned tőlem.”
Elmentem egy idősebb haverhoz, ideadta a fegyvert.
A srác elém lépett az utcán, hogy megküzdjön velem,
én pedig lelőttem...
és elmenekültem.
Vagy másfél órán át bolyongtam,
mielőtt visszatértem a haveromhoz,
aki a fegyvert adta.
Arra számítottam,
hogy éljenzéssel fogad,
azt hiszem.
Ehelyett azt kérdezte:
„Mit műveltél, tesó?
Haver, keresni fog a rendőrség, ez nem buli!
Ez nem egy dal,
amiben elrappelheted, hogy csináltál valamit,
három perc múlva vége, folytathatod az életed.
Ez nem így megy.”
A fiam segítségért kiáltott,
de én nem hallottam meg.
A kölyök... segítségért kiabált.
Tizenöt éves volt, segítségért kiáltott, de én süket voltam...
a segélykiáltására.
Figyelmeztetett, mielőtt bajba került, segítséget kért.
Hol voltam én? Hol volt az apja?
Megkaptam a rendőrségi aktát James ügyvédjétől.
Amikor átnéztem a tartalmát,
az borzasztóan nehéz volt.
A tetthely,
az áldozat boncolási jegyzőkönyve és a többi.
Egyszerűen... rá sem bírtam nézni.
Nem ment.
Szomorú pillanat.
Nagyon szomorú.
EMBER VOLTAM.
James bűnt követett el,
rá három nappal a fiam, Victor elhunyt.
Egyszerre következett be ez a kettő.
Teljesen kiakadtam.
Nem tértem magamhoz, kicsúszott a talaj a lábam alól.
Egyszer Victorral álmodtam.
Victor épp a sikátorba tartott,
be akart szállni egy kocsiba.
Odakiáltottam neki: „Vic!”
Visszanézett,
rám mosolygott,
majd így szólt:
„Minden rendben lesz, öcsi.”
Beszállt az autóba, és elhajtott.
Jönnek már, jönnek már
Fuss tovább, fuss tovább
SOFŐR NÁLAD VAN A PÉNZEM, TESÓ?
„A LEGKERESETTEBB”
Haver, köröznek!
Ha mégsem ítél el a jogrendszer A fajtám közt sül el a fegyver
Sőt, a sajátomat veszik el
Aztán eladni a netre teszik fel
Ha mégsem ítél el a jogrendszer
A fajtám közt sül el a fegyver
Sőt, a sajátomat veszik el
Aztán eladni a netre teszik fel
Csoda, hogy füvezek?
Ha jönnek a zsaruk Húzok, mert lőnek ezek
Elhúzok, mert lőnek ezek
Assata sarja vagyok Csendben lesek
ZSARUK ÜLDÖZIK
A kék tenger városában
Ha kékek jönnek Vörös jelzés nyomban
Cripen gatya lóg Meg fegyverek
Ezek az ipsék várják a vesztemet, ezt nektek
Ketten vannak a szemetek Ha csikorognak a kerekek
TESTKAMERA
Előbukkannak a fegyverek
Craig és Smokey-módra lőhetek
Ha mégsem ítél el A jogrendszer
A fajtám közt sül el a fegyver
Sőt, a sajátomat veszik el
Aztán eladni a netre teszik fel
Ha mégsem ítél el a jogrendszer
A fajtám közt sül el a fegyver
Sőt, a sajátomat veszik el
Aztán eladni a netre teszik fel
A refrén alatt A kormánytól jött négy drón
Így nekem hazáig kell még króm
Férfivá nem a vas
A hiánya avat
A baj csak az A fegyver győz meg társadalmakat
Ez az elvesztett ártatlanság
Kiskamaszként lejött az igazság
Hogy bűnös vagyok, és kérdik Mégis kerül-e a gazság
A bűn azóta hazavág. Állom.
Ilyen népirtásban részt venni
Másik törzs fiait ölni
Szülők szívét összetörni Az okokkal mit se törődni
Körözöttek, keresettek
Néma, fegyveres befüvezettek Mindhalálig elmenekülve
A kormány szerint persze Jönnek a terroristák
Azért, hogy legyünk berezelve
VÉGE „A LEGKERESETTEBB” C. SZÁMNAK
Volt egy álmom,
ami szerint minden rendben lesz.
Ez a mondat ismétlődött az álmomban.
„Minden rendben lesz.”
Azt hiszem, három nappal később jöttek a rendőrök,
hajnali 4-kor kopogtattak.
Soha nem éreztem még magam olyan furcsán.
Azt mondták, hogy megölték a fiamat.
Ez volt a legborzalmasabb érzés... amit valaha éreztem.
Valóságos rémálom.
Gyászoltam a bátyámat, az engem ért veszteséget.
Újra és újra felötlött bennem a gondolat,
hogy én ugyanezt tettem egy másik családdal.
Ők pontosan ugyanezt érzik.
Minden nap ott voltam.
Egyetlen napot sem hagytam ki a fiam tárgyalásából.
Főleg az áldozat anyjára figyeltem fel.
Ugyanabban a helyzetben volt, mint én, hiszen meghalt a fia,
nagyjából ugyanakkor, mint az én fiam.
Biztosan a mai napig hiányzik neki a fia.
Hiszen a fia volt.
Az ítélet életfogytiglani szabadságvesztés volt, 40 év letöltendő.
KÉTSZERES ÉLETFOGYTIGLAN, MIN. 40 ÉV
Az ügyvédemre néztem,
azt kérdeztem: „Mikor mehetek haza?”
Úgy nézett rám, mint aki...
„Kicsikém, nem fogtad fel a történteket.
Nem mégy haza.”
„LESÚJTVA”
A rabruhám földig ér
Szülők könnyeinél
A verdikt 40 év 40 nap, 40 éj
Téged kérlek, szenvedtél Jézusom, megsegélj
Éjjelente húz a mély
Bevallom, vonzott a kötél
Annyit mondanék magamnak: rosszul döntöttél
Ez az élet semmit sem ér Minden nap maga a tél
Ó!
Esküszöm, változtam
Bocsáss meg, más vagyok
Esküszöm, változtam.
Már belátóbb vagyok
Nem vagyok ura gondolataimnak
Áttöröm a régi mintákat Begyakorlom az új mantrákat
Érezd valódinak Többé nem tűröm a hantákat
Létráért könyörgöm az Úrnak Hogy kimászhassak a sírból
Állom
Elég volt a rabszolgasorból
Állom
Az én hibám
Belátom, az én hibám
Ezt tagadni mégis kár
Amit tettem az sivár
De nem segít aki kizár
Itt az állam dominál
Állandósult rossz morál
Ez a hangulat derogál
Élet alig csordogál
Másnak halott vagyok Nem vár család, se a csajom
Levelet rég nem kaptam
Csak 15 voltam, mikor feldobtak A zár az ajtón máris kattant
Tesó, de most innen kéne erőt végy Állom
Apám mondja: „Erős légy!”
Igyekszem
Rövid az élet, nincs több idő Pakolj, ne vacakolj
Nyílnak az ajtók a flow előtt Szót azonnal tett követ
Talán a nép is érzi ezt Tuti a Bloods, a Crips, meg
A G-D érzik ezt Mert ez nyomja belül a gengsztert
A trauma feltör Meg anyád könnyeitől
Mikor mesélsz az ítéletről Mit érzel ettől?
Amikor azt érzed, amit ő Ami végül mindent eltör
Feltör Mit érzel ettől?
A trauma feltör Meg anyád könnyeitől
Szóltam az ítéletről
Mit érezzek ettől Ha érzem
Mindazt amit ő Amitől majd minden eltör
Én vagyok ettől
Lesújtva
„Most azért légy átkozott, kitaszítva arról a földről,
amely megnyitotta a száját, hogy befogadja testvéred kiontott vérét a kezedből.”
BÁTYÁM
Vajon hová kerülhetett Victor?
Tudom, nem érez fájdalmat, de fogalmam sincs, hol lehet.
Ez jár a fejemben.
Hová került a bátyám?
UNOKAÖCSÉM, NAAJI
Mikor Reneasha Naajit várta,
egyszer azt mondta nekem,
bármelyik nap szülhet.
Világossá vált,
hogy a szülés közel lesz
Victor halálának évfordulójához.
Amikor Naaji végül megszületett
április 19-én,
a napon, amelyen Victort megölték,
az olyan volt, mint egy ajándék
Istentől
egy nehéz napon.
- Naaji, kérlek! - Mit csinálsz?
Légy szíves!
Aludni szeretnék.
Kimegyünk a temetőbe?
- Passz. - Még nem tudjuk, édes.
Későre jár. Menj fel azzal, ha ütögetni akarod!
Én nem kaptam virágot.
Nem is tudom.
Kezdetben minden vasárnap kijártam.
Hónapokig minden egyes vasárnap eljöttem és elidőztem itt egy kicsit.
Meglátogattam az öccsét, Jamest a fiatalkorúak börtönében,
azután eljöttem ide hozzá, néha fordítva:
Victor sírjánál kezdtem, aztán Jamest látogattam, mikor hogy.
Ez sokáig így ment.
VICTOR 1982. OKT. 2.
Folyton sírtam.
A gyászfolyamat része volt, itt kellett lennem.
2004. ÁPR. 19.
Viktor gyilkossági pere James tárgyalása után kezdődött,
ez újabb megpróbáltatásnak tett ki.
Hisz bármi is történik az ügyben, az semmin sem változtat.
Nem hozza vissza a fiamat.
A férfit előre kitervelt emberölésért ítélték el.
Egyidős lehetett a fiammal, Victorral.
Nagyon fiatal volt.
Lehetőségünk nyílt felszólalni a bíróságon, én éltem ezzel.
Kicsit megsajnáltam,
mert nemcsak a fiam élete veszett oda, hanem bizonyos értelemben az övé is.
Így szóltam hozzá: „Most, hogy ebben a helyzetben vagy,
imádkozom, hogy jól viseld magad és hazamehess.”
Szóval ezt mondtam neki.
Az a durva, hogy ismerem az elkövető húgát.
Együtt nőttünk fel, egy iskolába jártunk. Semmiről sem tudtam.
Aztán megláttam őt, ahogy ott sír a teremben,
amiért egy életre elveszíti a bátyját.
Mikor Jamaal Smith életfogytiglant kapott, amelyből legalább 25 év letöltendő,
őszintén szólva nem voltam elégedett.
Megfosztott a fiamtól, elvette az életét.
És mégis miért?
Még mindig gyászolom a fiamat.
Minden évben a születésnapján
és aznap, amikor megölték, állandóan az elvesztett fiamra gondolok,
de arra a fiamra is, akit a rendszer vett el tőlem.
ELÍTÉLT
Úgy képzelem,
hogy Vic gyilkosa...
Elképzelésem szerint...
ő is egy közülünk.
Ő IS EGY KÖZÜLÜNK
Olyasvalaki, aki az utcán játszotta a szerepét,
tette, amit utcai közegben szokás.
Akkoriban azt gondoltam,
ha egy börtönbe zárnak vele,
akkor alaposan összeverem,
vagy talán
rosszabbat teszek.
Régen úgy éreztem: „Ha elkapom, megölöm azt a hülyét.”
Egyszerűen nem bírtam nem gyűlölni ezt a fickót,
aki nagyrészt csak a fejemben élt.
Valójában gőzöm sem volt, ki ő, hogyan néz ki.
Még... a nevét sem tudtam.
Amikor börtönbe kerültem,
egyszer bementem egy kisebb közös helyiségbe.
Volt ott egy Jay nevű srác...
EGY JAY NEVŰ SRÁC
...aki az általa elkövetett bűncselekményről beszélt,
meg annak az értelmetlenségéről.
Komolyan elbeszélgettem vele,
főleg arról,
hogy mennyi megbánást
és bűntudatot érzett
az általa elkövetett gyilkosság miatt.
Igazán emberinek mutatkozott előttem, emberként tekinthettem rá.
Az, hogy megláttam benne az embert az élete legszörnyebb tettét illetően is,
a saját emberi mivoltomra emlékeztetett az én legszörnyebb tettemet tekintve.
Még 60 másodperc.
MEGFORDULTAM, LŐTTEM, ELFUTOTTAM
Nem gondoltam rá.
Kizártam azt a képet a fejemből,
hogy az áldozatom a földre hanyatlik, miután lelőttem.
Ez évekig így volt.
Csak abban a pillanatban ébredtem rá
a tettem jelentőségére.
Korábban elfojtottam...
de már együtt élek ezzel.
Látom magam előtt.
LÁTOM.
Ez...
Kibillentett. Mármint... 19 éves koromra
Elárasztott az érzés, hogy semmit sem érek,
meg akartam ölni magam.
Úgy tűnt, mindenkinek szívességet tennék az öngyilkosságommal.
Igazság szerint nincs semmi, amit mondhatnék.
Nincs olyan bocsánatkérés vagy vezeklés,
ami valaha is ellensúlyozná, amit vele tettem.
Mindent elvettem tőle.
Mindentől megfosztottam a családját, túl sokat vettem el.
Ezt örökre bánni fogom.
Aki akkor a szemembe nézett,
az bennem
egy zombit látott, minden értelemben...
Fejben nem ott jártam...
Jelen sem voltam.
„ACÉLSÍR”
Acélsírban élek
Úgy félek
Kiégnek a fények
A lélek
Megfullad Az álmok kihunynak
Elkaptak és lecsuktak A pokol legmélyebb bugyrában élek
Vérszívók úgy pózolnak
Mint az alvilági lidércek
Minden elfajul Ha Drakula habzsolna
Nyársalsz vagy nyársra húznak Jön a lakoma
Mártír lélek
Már el vagyok hantolva
Lüktet az ütem, üt, nem
alszom soha
Tizennyolc, nekem nyolc
Ha szakad a porc
Tele a polc emlékek ezrével
Ellenem esküdtek Felesküdtek
De ez nem élet, állom Csípjék már meg őket
Zsaruk háta mögött Leszólják a gyűlöltet
Az öreg gengszter
Táplálja bűnödet
Hasznát veszed
Ha majd jön az ütközet
Mert csak rossz jöhet Húzzák az idődet
Beton, acél Kérés át nem törhet
Levelet vársz De járja a köröket
Megy a feladónak Hát nem leszek bűnös holnap
Istenem, segíts Add át lelkemet a jónak
Kárhozat földjén találjam Meg az igaz valómat
Még ha az éjsötét Világ egyre csak mattot ad
Bűnös a gondolat
Acélsírban élek
Úgy félek
Kiégnek a fények
A lélek
Megfullad Az álmok kihunynak
Elkaptak és lecsuktak
Végtelen ítélet
Mikor vonz a szabad élet
Ülsz életfogytig Most is korlátot szab az évnek
Úgy fáj, hogy az álmod semmivé lett
A céltalan létednek Ez elemi éle
Futom a köröket
És fekve nyomok
Ha jönnek a zombik Felém vezetnek a nyomok
Mert húsevők Hűs velőkre fáj foguk
Drogoson luk
Számuk nő mint az alkuk
Túl forró a pokol A démon cellában lakol
Halomban az adósság A drogos máris mindent kipakol
Ha a díler türelme fogy Csórira rárabol
Az őrök cetlit húznak Ki az éj leple alól
Ekkor tudtam Elbuktam, lebuktam
Térdre rogytam, Istenhez fordultam
Túléli-e a lelkem a múltam
Mert a fagy irgalmatlanul vad
Életbe zár az acél
Bezár az acél
És beáraz a cél
Ha nincsen semmi cél
Apám meglátogatott, amikor a lyukban voltam.
Épp akkor fejeztem be
az Acélsír első és a második versszakát.
Azt hittem, ezzel kész.
Az üveg két oldalán ültünk,
fogtam a telefont
és elrappeltem apának az Acélsírt.
Azt mondta:
„Igen, fiam, ez nagyszerű.
De hogyan tovább?”
Erre én: „Mármint?” Erre ő: „Mi lesz a karakterrel?
Arról szól a dal, hogy egy sötét világban él,
de vajon kikerül valaha?”
Úgyhogy miután visszamentem a cellába,
elkezdtem írni.
A harmadik versszak így kezdődött...
„Gyilkosok, intrikusok És cselszövők közt élni
Igazi rémálom, De nem szűnök remélni
Nehéz a reményt Így fenntartani és megélni
Volt aki elvesztette
És eljutott Már a kötélig
A céltalanság nagy vakság Átok végig
Életfogytig Annyit mond, mint mit se érni
De e sorok Jelzik, hogy lehetek még kinn
Olyan tisztán látom, hogy Szinte rémít
Csak tartom magam még itt
A mélység szédít Kapaszkodok mégis
Kérem az égit
Eltávozok, feltámadok
Lázárként életben maradok
Vallomásaim Mesék a kriptából, mert én
Acélsírban éltem
Az az ember maradok,
aki a szabadságról
a saját megbékéléséről és újjászületéséről álmodik.
A saját magam és a mások megváltásáról álmodom.
A képzelőerőm
a lyukban töltött idő alatt nagy szerepet játszott abban,
hogy rátaláltam a reményre.
Végre el tudtam képzelni az életemet a művészettel és a zenével.
El tudtam képzelni magam szabadon.
Volt mit remélnem, mert már magam elé tudtam képzelni.
Erről eszembe jut, mikor egyszer a padlón fekve meditáltam
és magam elé képzeltem, milyen életet szeretnék.
Az én
képzeletbeli feleségem úgy nézett ki, mint Indigo.
Mikor megismertem Indigót, rögtön ráismertem.
SZERELMEM, INDIGO
A május elejénél ne húzzuk túl!
Miért?
Nem is tudom.
Ott van az emlékezet napja, meg hát az anyák napja...
Ajaj...
Ez mégiscsak egy ünnep.
Legszívesebben már ma elvennélek,
szóval bármilyen dátumot mondasz, benne vagyok.
Igen, kitartok
Ez az!
Igen, kitartok
Még ki kell tartanom
Igen, kitartok
Tovább nem tudom.
Eleinte úgy éreztem, sosem tudnék beleszeretni valakibe,
aki ilyen mélyen megrekedt és ennyire elnyomott,
de a szívemnek nem parancsolhatok.
A börtönbüntetés eltörléséért és reformjáért végzett munkámat tekintve
ez eldőlt, mielőtt Jamest megismertem.
Az az igazság, hogy az emberi kapcsolatok nem ismernek falakat.
Áthatolnak a rácsokon.
Barátként és olyasvalakiként, aki törődik a lelkével,
nem aggódom a felelősségérzete miatt.
Persze tudom, hogy ez nem egyszerű,
ha magad is áldozattá válsz a fogva tartásod során.
Ezért az első e-mailemben azt írtam:
„James menyasszonya vagyok.
A büntetése enyhítéséért írok.
Meg szeretném érteni a folyamatot. Pontosan miről van szó?”
Szerintem egyelőre érdemes felvázolni a dolgot
mindazoknak, akik hazavárnak téged.
Persze.
Felolvastam az apukádét?
Igen, felolvastad.
Jó. A Jackie-ét is?
Azt nem.
Oké. Meghallgatnád?
Igen.
„James megértette, hogyan hatott a tette az áldozatra, annak családjára,
az életére és a társadalomra.
Bűnbánó, tisztában van a tettei negatív következményeivel.
James felelősségteljes, érett fiatalember,
sikeresen rehabilitálták Kalifornia állam börtönrendszerében.
A férjemmel együtt
mindig támogattam Jamest, ez továbbra is így lesz.
Meggyőződésem, hogy James nem veszélyes a társadalomra,
megérdemel egy második esélyt.
Tisztelettel: Jacqueline Williams.”
Mama Jackie.
Imádom.
Még 60 másodperc.
Ezt utálom.
Hát még én. Helyetted is utálom.
A Biblia szerint vágásra szánt bárányok vagyunk.
Minden pillanatban veszély vagy katasztrófa leselkedik ránk.
Nem gondoljátok, hogy a gyermeketek nem válhat statisztikai adattá
mint egy, aki meghalt az utca kövén?
A Biblia szerint Isten nem ítélkezik,
hanem fel- és megszabadít.
„Nem azért küldte Isten az ő Fiát a világra, hogy kárhoztassa a világot,
hanem hogy megtartassék a világ általa.”
Isten harcol érted.
Amikor a születése után hazavittem Jamest a kórházból,
rögtön felvettem, olyan boldog voltam.
Rám mosolygott, és...
Most már érett férfi. Képes felállni és haladni az útján,
ez pedig arra ösztönzött, hogy én is vele tartsak.
Isten szava az én gazdagságom,
ez minden kincsem, a legjobb iránymutatásom.
Isten pedig azt üzente nekem, hogy nagy út áll előttünk.
Tisztán hallottam.
Átadtam a fiamnak Isten üzenetét, hogy nagy út áll előttünk.
Aztán ráébredtem: Isten ezzel ígéretet tett nekem arra,
hogy egyszer ez is véget ér.
A fiam egy napon szabad emberré válik.
Isten ezt ígérte nekem, hallottam őt.
Éppen ezért meg vagyok győződve róla, eltökélten hiszek abban,
hogy bár ez időbe telik, ahogyan eddig,
hisz máris nagy utat tettünk meg,
egyszer mégis a végéhez ér.
Akkor végre együtt élhetjük az életünket a börtönfalnak ezen az oldalán.
Ezt jelenti számomra a hit.
Szívből el szeretnék énekelni egy kis dicsőítő éneket.
Hitből fogom énekelni.
Máris érzem Isten jelenlétét.
Így hangzik a mi kis énekünk.
„ÉBREDJ!”
Álmukat vesztettek
Helyett beszélnek a cseles gaztettek
Ki ad enni?
Mindenki harcedzett
Ki fog vezetni?
Fegyvert fogunk mi
Bár azt mondhatnám neked
Nem kellenek
De nehéz, mikor ok nélkül Vadásznak rád
Ha egyre savanyú a szőlő Ők irigyek már
Kőszívű zsaru rögtön lő
Míg alszom házba ront Rajta nincs gyeplő
Ideje felébrednem
Ebben a szentélyben azt mondod: „Uram, megadom magam.”
Ideje felébrednem.
- Meddig maradok veled? - Örökre.
Sosem hagy el téged.
Nem számít, mi történik, ő nem hagy magadra.
Ébredj, ébredj, ébredj!
Mostanság az emberek tompák
A gandzsát nyomják Vagy a mókuskereket tolják
Népem, egy napon már Rád ébredés vár
Egyszer elmúlik a folytonos gyász Fej felett összecsapó hullám
Végre a felszínre buknánk Ha az egónkat fel nem fújnánk
Itt nincs szeretet, ha nem Gyűlölet az utcánk
Mindig átszövik intrikák
Hát figyelnek
Köpönyeget nem forgatnak Hogy csillogjanak
Modern szolgasorban kotyvasztanak Semmi pénzért kokót uraknak
Várva, hogy valamit majd ők is Csak kapnak
hogy elnyomja a fájdalmakat
A tudatukon az Nem hatol át
Hogy azon semmi nem hatol át
És a legvadabb utcák majd vaddá avatnak
Mert az embernél Itt könnyebb a vadaknak
Agyatlannak Kik ellenállnak az iskolapadnak
De félek, legszívesebben Ilyennek is hagynak
Fejezetnyi Kolumbusz és Cook
A rabszolgáknak meg egy Bekezdés a sorsuk
A tesók egy teremben Vajon mér' alszanak?
A táskám rejtekében Pihen a 380-as
Őrült fekete Mondják ők rám, de csak viccnek tartanak
Pisztoly dala örökre elaltat Idejekorán tapasztalhatsz
Halálos iramban Utcán rohadhatsz
De nem a példaképem Paul Walker
Nem vonz két Végén égetni, mint Paul Walker
Ne légy süket isteni beszédre Mert már ideje, hogy ébredj
Ébredj, ébredj, ébredj!
Gyermekem, felkelek, ismét két lábra állok,
és azt mondom az ördögnek: „Jól van, még visszajövök.”
„Még visszajövök!”
Figyeljetek! Voltatok már börtönben?
Ó, áldassék az Úr neve!
De elhallgattatok. Tudom, hogy megjártátok a börtönt. Ámen.
A lelki börtönben sínylődtetek az ördög fogságában.
Áldassék az Úr neve! Áldassék...
Ahogy idősödöm,
úgy érzem, felelősségteljesebbé válok
édesapám,
édesanyám és a nővérem irányába.
Leveleket írtam arról,
mennyire hálás vagyok azért,
hogy kitartottak mellettem
és támogatnak
még azután is, hogy ennyire szörnyű, súlyos tettre vetemedtem.
Anyukám egyszer azt mondta a születésemmel kapcsolatban,
hogy kismamaként nagyon várt engem.
Azt mondta: „Most is várlak, fiam.”
Ez pedig
nagyon megerősítő, felemelő gondolat volt.
Segített abban, hogy higgyek magamban és az értékeimben.
Halló!
Ezt az előre fizetett hívást a Global Tel Link biztosítja...
- Szia, anyu! - Szia!
- Fel szeretnék olvasni valamit. - Jó.
„A levél célja felhatalmazni a bíróságot
James Jacobs ítéletének ismételt kiszabására
az általa tanúsított példás magaviselet alapján.
A kaliforniai CDCR hatóság titkáraként
komolyan veszem a közbiztonságért vállalt felelősségemet,
kivételes esetekben teszek ajánlást magaviselet alapján,
amennyiben az elítélt magatartása
a hatósági szabályok, rendeletek, követelmények következetes betartásáról
és a rehabilitációs programban való tartós részvételről tanúskodik.
Jacobs ítélete érdemesnek tűnik a bíróság figyelmére.
Javaslom az elítélt, Jacobs büntetésének felülvizsgálatát
és annak ismételt kiszabását.
- Tisztelettel: Ralph Diaz...” - Istenem!
„...a CDCR titkára.”
Jóságos ég! Nem is tudom, mit tegyek...
„Mi, a fent nevezett ügy esküdtszéke
bűnösnek találjuk a vádlottat gyilkosság bűntettében.”
2005. SZEPTEMBER 6.
„Ítélet: Életfogytiglani szabadságvesztés.”
EBBŐL 40 ÉV LETÖLTENDŐ
Amikor évekkel ezelőtt elmentem James tárgyalására,
első alkalommal elítélték, ezúttal pedig újra kiszabták a büntetést.
Okkal vagyok itt, legutóbb nem alakult fényesen a helyzet.
KERÜLETI BÍRÓSÁG
Tapasztalatból mondom, ha keresztülmentél valamin, ha áldozattá váltál,
az húsba vágó élmény.
Ezért állítom azt, hogy...
áldozatként te is felelősséggel tartozol azért,
hogy mindent megtegyél a gyógyulásodért.
Bűncselekmény áldozatául estem.
Megerőszakoltak.
Részt vettem a rendőrségi nyomozásban,
az az élmény végül újra traumatizált.
Lezárást, igazságot, gyógyulást, megerősítést szerettem volna,
de a gyógyulásnak ebben nem volt helye.
Ráébredtem, hogy a rendszer nem engem helyez előtérbe,
hanem a büntetést,
valaki más megbüntetéséből viszont nem származhat gyógyulás.
Ez nem fogja visszaadni, amit elvettek tőled.
Hívő emberek vagyunk. Tudjuk, hogy Isten mindent a maga idejében tesz,
nem emberi számítás szerint,
de nagyon remélem, hogy James szabadulni fog.
Azért imádkozom, hogy még a mi életünkben kijusson.
Elnézést kérek!
Ez most olyan...
Mint egy haláleset.
Valahányszor meglátogatod Jamest,
majd távoznod kell, az olyan, mintha lezárulna egy koporsó.
Az, hogy az apjával legyen...
A legfontosabb számára.
Végre meggyógyul a szívük.
Többé nem szakad meg.
Apám azt mondta 16 éves koromban,
miután elítéltek:
„Tudod, fiam, nagy út áll előttünk.”
Nagy út, tele vágyakozással,
távolba nézéssel.
Úgy reménykedtem.
Azt reméltem,
hogy a bíró újra kiszabja a büntetést,
aztán hazamehetek.
Egek! Kezdődik.
Lássuk, mi lesz!
Megnyitom az Egyesült Államok kontra James Jacobs-ügyet.
A büntetés ismételt kiszabását kérelmezik.
A kerületi ügyészség nem hajlandó úgy ítélni,
hogy Jacobs úr büntetését újra ki kellene szabni.
Azt a kérdést, hogy a bíróság újra kiszabja-e a vádlott büntetését,
a bíróság a mai napon nem tárgyalja.
A börtön kelepce, a teljes igazságszolgáltatás az.
Ha az amerikai jogrendszer útvesztőjébe kerülsz
és csapdába ejtenek,
nem eresztenek.
Kétlem, hogy az ügyész utánam nézett. Szerintem leste az alkalmat,
hogy nemet mondhasson.
Sosem mondják, hogy:
„Embertelen egy helyzet,
szedjük csak le azt a medvecsapdát!”
Trófeaként akarnak mutogatni.
Sosem mondanák, hogy:
„Túl szoros a hurok,
inkább levágjuk őt a fáról.”
Meg akarnak lincselni minket.
Én most már tovább nem futok
A LEGKERESETTEBB MÁSODIK RÉSZ
A tesó az aranyamat
A zsaru az életemet
Az ördög lelkemet akarja
Isten segítse győzelmemet
Én sosem vonultam vissza
Nem voltam elitista
Nem bíztam a vezetőkben, állom
Hogyan is bíznék, ha Ők gyilkolták meg
Malcolmot, Oscart, Trayt És Michaelt?
Amerika legkeresettebb vadja
Fekete férfi
Fehér zsaru lő
Majd válaszul a feketéket becsmérli:
„Ez mind egymást öli”
Igaz, hogy gyilkosunk Magunk közül is akad
Attól a rendszer még Rasszista marad
Attól a rendszer még Így embertelen
A néma fájdalomban Sosem enyhít e terhen, mert
Ha mégsem ítél el a jogrendszer
A fajtám közt sül el a fegyver
Sőt, a sajátomat veszik el
Aztán eladni a netre teszik fel
Ha mégsem ítél el a jogrendszer
A fajtám közt sül el a fegyver
Sőt, a sajátomat veszik el
Aztán majd eladni A WorldStarra teszik fel
„AZ ÚR PEDIG A LÉLEK,
ÉS HOL AZ ÚRNAK LELKE, OTT A SZABADSÁG.”
LÉLEK
James azt mondta, volt egy álma.
Azt álmodta, hogy hazajött hozzám.
A fiamat akarom!
Nincs másik fiam, szeretném, ha hazajönne.
„TENGERFENÉK”
Újabb razziák és erőszakos cselekmények Los Angelesben.
Több mint 200 rendőr az utcán...
Bűnhullám
Úgy unom, a hírekből dől a
Bűnhullám
Úgy unom, a hírekből dől a
Je
A hírekből dől a
Bűnhullám
A hírekből dől a
Születésem crack kora Óvatosan lépek majd át a határon
Anya vállát sok gond nyomja
Mert a stressz oka A bátyám sorsa
Öcsiben ne legyen nyoma
Tengerfenék, ott van tenger szemét Tengerkék bandánál MAC-lövedék
Elsodor a hullám Vissza hiába úsznék
Tavaszias De szellő is fújhat
Ha kattog a gépfegyver Spanglifüstöt fújjak
Hogy békéhez jussak
Mert anya mindig mondja Hogy imádkozik
Elfajulhat
Ők nem úsznak Tesók csak sodródnak
Csak a lábuk hajt
Én vakmerő vagyok És sok a barátom
Ezt én tényleg állom
Rendes tesókra vár Erőszakos halál
Banda vagy rendőrség Utóbbi rám vadász'
Cracket terít egy gyerek, tesa Szólnak-e fegyverek, tesa
Hoznak olyan stukkert Anyád háta belereccsen, tesa
Anyu nem jön vissza, tesa Ha szól a rattata, tesa
Születésem crack kora
Óvatosan lépek Át a határon
Anya vállát sok gond nyomja
Mert a stressz oka A bátyám sorsa
Öcsiben ne legyen nyoma
Tengerfenék
Ott van tenger szemét Tengerkék bandánál MAC-lövedék
Elsodor a hullám Vissza hiába úsznék
Ha a tesók egymást nyúzzák:
„Na mi van, honnan jössz Hol él nagyanyád?”
Tesarazzia alatt a család
Fegyverkeznek a dílerek Máris eladják a mamát
Ömlesztik a piát
Szívás minden nap lesz
Ez a város kész tesz-vesz A tesóknak nincsen hessz
Compton, Watts, Los Angeles Szívás itt minden nap lesz
Bűnhullám
Úgy unom, a hírekből dől a Bűnhullám
Úgy unom, a hírekből dől a
Bűnhullám
Úgy unom, a hírekből dől a Bűnhullám
A hírekből dől a Bűnhullám
A hírekből dől a
Születésem crack kora
Óvatosan lépek Majd át a határon
Anya vállát sok gond nyomja
Mert a stressz oka A bátyám sorsa
Öcsiben ne legyen nyoma Tengerfenék
Ott van tenger szemét Tengerkék bandánál MAC-lövedék
Elsodor a hullám Vissza hiába úsznék
KÉTSZERES ÉLETFOGYTIGLAN GYILKOSSÁGÉRT EGY TINÉDZSERNEK
A TINÉDZSER A BÁTYJA GYILKOSÁRÓL: „Ő IS EGY KÖZÜLÜNK”
Szervusz, fiam!
Szia, anyu!
- Sétálsz még a parton vasárnaponként? - Mostanában nem, de rám férne.
HA ELSODOR A HULLÁM, SOSEM JUTSZ VISSZA
„Ő IS EGY KÖZÜLÜNK”
Épp készültem meglátogatni Jamest
abban a létesítményben, ahol éppen tartózkodott,
de megláttam valakit...
Először azt mondtam Reneashának: „Az ott úgy néz ki, mint Jamaal.”
Egyetlen egyszer láttam őt, akkor, amikor elítélték.
Így szóltam: „Anya, az ott úgy néz ki, mint Jamaal.
Csak úgy vigyorog, sétálgat.”
Nem akartam... elmondani James-nek.
Eszemben sem jutott.
Épp szülinapom volt.
Nemrég születésnapoztam.
A rá következő hétvégén anyukám meglátogatott,
ReeRee-vel együtt.
Láttam rajtuk, hogy valami nem stimmel.
Furcsán viselkedtek.
Végig mosolyogtak,
de csak olyan kényszeredetten.
Ránéztem ReeRee-re,
aztán anyára, és megkérdeztem, hogy mi a baj.
Erre anya azt mondta:
„Semmi.”
Közben folyamatosan Reneashára pillantott...
aztán megkérdezte: „Ő ki?
Ki az a fickó?”
Azt feleltem:
„A haverom, Jay.”
EGY JAY NEVŰ SRÁC
Azt mondtam: „Jay”. Én csak így ismertem,
mert nekem ezen a néven mutatkozott be.
Habozott egy pillanatig,
anya visszanézett rám,
majd azt mondta: „Ő az.”
Nem kellett további magyarázatot fűznie ehhez,
pontosan tudtam, hogy érti.
Jay ölte meg Victort.
Teljesen lefagytam.
Rádöbbentem, milyen régóta éltem
a közvetlen közelében.
Azt felelte: „Minden nap beszélek vele.”
James nagyon dühös lett. Azt mondta, tenni kell valamit.
Anya megragadta a karomat.
- Erre én: „Ne...” - Így szólt: „James, ne öld meg!”
„Gyere haza!”
De ezzel
azt is üzente nekem, hogy ugyan nem szabad megölnöm,
de megtehetek bármi mást, amit szeretnék.
Tudtam, hogy ezt akarta mondani.
Bűntudatom volt,
mert csendben kellett volna maradnom, nem mondani semmit.
Nem akartam, hogy történjen valami.
Aznap éjjel csak feküdtem a cellámban
és sírtam.
Elöntött... a méreg.
Rettentően haragudtam Istenre.
Megkérdeztem tőle, hogy miért küldte a közelembe a fickót,
holott tudja, hogy haza akarok menni,
tudja, hogy nekem...
muszáj
elintéznem őt.”
Hiszen megölte a bátyámat.
Nagyon dühös voltam,
amiért Isten hagyta, hogy a közelembe kerüljön,
olyan helyzetbe hozott, amiben...
Úgy éreztem, tennem kell valamit,
de a szívem mélyén
meg szerettem volna bocsátani.
A világ nem érti a megbocsátást.
A börtönben kiváltképp nincs helye a megbocsátásnak.
Gyengeségnek tekintik.
Isten olyan helyzetbe hozott,
amiben vagy gyengének tűnök olyanok előtt, akikről úgy véltem, lecsapnak a gyengékre,
vagy lemondok a szabadságomról.
Egész éjjel imádkoztam.
„Tudod, mit kell tennem...
Miért kényszerítesz erre?”
Ekkor olyan tisztán,
ahogy most én hallatszok,
hallottam Istent: „Senki sem kényszerít semmire.”
Egyre visszhangzott a fülemben...
SENKI SEM KÉNYSZERÍT SEMMIRE.
Felidéztem a Szentírást:
„Ha nem bocsátotok meg, a ti Atyátok sem bocsát meg.”
Márpedig akkor mindennél jobban,
amit csak valaha akartam az életemben,
vágytam a megbocsátásra.
Szerettem volna, ha megbocsátanak, akiknek ártottam
és tudják, hogy értem, mit követtem el ellenük.
Mindennél jobban vágytam erre.
Végre lehetőségem nyílt rá, hogy ezt megadjam valakinek.
Így másnap reggel,
mikor reggelizni mentünk,
megkérdeztem tőle: „Jamaal Smith a neved?”
Azt felelte: „Igen,
de ezt eddig is tudtad.”
Erre én: „Dehogy, én Jayként ismertelek.
A teljes neved Jamaal Smith.”
Igennel felelt.
Eleredt a könnyem.
„Akkor te ölted meg a bátyámat.”
Erre azt felelte:
„Sajnálom, hogy elvettem tőled, tesó.”
Így folytatta:
„Sajnálom, amit a családoddal tettem.”
Én pedig
hittem neki.
Elhittem, hogy igazán sajnálja.
Megkérdeztem, miért ölte meg,
ő pedig elmondta.
Nem volt...
semmi értelme.
Ok nélkül történt.
Ahogyan az én tettemnek sem volt sem oka, sem értelme.
Azt mondtam neki:
„Megbocsátok.
Ha kell a megbocsátásom, a tiéd.”
Felálltam, és elmentem.
Felidéztem magamban az első találkozásunkat,
azt, ahogyan kialakult köztünk egyfajta kapcsolat,
ahogyan felismertem az emberi mivoltát,
amikor arról a tettéről beszélt,
amiről most már tudtam: ellenem és a családom ellen irányult.
Ez megterhelő volt.
BÜNTETÉS-VÉGREHAJTÁS ÉS REHABILITÁCIÓ
A rendőrség is megtudta,
kiszagolták, hogy Viktor meggyilkolásáért ítélték el.
A CDCR ezután
a megbékélés és a gyógyulás lehetősége helyett
veszélyt látott a dologban.
AZ ELÍTÉLTEK KOCKÁZATÉRTÉKELÉSE: JACOBS, JAMES ÉS SMITH, JAMMAL
Mindkettőnket kihallgattak.
Smith leült hozzá, míg reggeliztek.
„Megbocsátasz nekem?”
Mondtam nekik, hogy megbocsátok.
Mikor belépett a hadnagy,
így szólt: „Őt küldjék vissza a cellájába, a másikat vigyék a lyukba!”
Ahelyett, hogy hagytam volna, hogy Jamaalt a lyukba zárják,
azt mondtam nekik, hogy inkább én megyek oda.
Az őrmester elképedt ezen: „A lyukba mennél helyette?”
„Biztos?”
Megbilincseltek, majd visszakísértek a cellába.
Az egyik börtönőr,
miközben a zárka felé tartottunk az udvaron,
azt mondta:
„Ha visszatértél a celládba,
térdelj le, és Imádkozz Istenhez,
mert kiálltad a próbatételét!
Álltad a próbát.”
A lyukban
békesség töltött el,
mert olyasmit tettem, amire nem hittem, hogy képes vagyok,
amiről nem gondoltam, hogy megteszem.
A Szentírás szerint:
„Gonoszt gondoltatok ellenem, de Isten jóra gondolta fordítani.”
Az elszigeteltség célja,
hogy az emberi lélek magára maradjon.
Az elszigeteltség megrázó tud lenni,
de ha Isten veled van, úgy már egészen más a helyzet.
Velem is így történt a lyukban.
Persze, mint embert, elszigeteltek másoktól,
de Isten mindvégig velem volt.
Világossá vált előttem a feladatom. Várt a munka.
Élnem kellett azzal a tehetséggel,
amit azért kaptam Istentől, hogy valami érdemlegesről beszéljek.
Miközben ezeket a dalokat írom, nem tudom, fontosak-e,
hogy jelentenek-e bármit a világnak, de
de abból belső meggyőződésből kezdtem írni,
hogy valami lényegeset mondjak.
Olyat, ami számít.
ZSOLTÁR EGY TESÓNAK
Figyelj csak, tesó, ébredj már rá
Hogy a rappereink közül sok Össze-vissza rizsál
Én meg nyomom Neked a valót, mint Bill Nye
Alaposan félreértik Helyre teszem mindjárt
Nekem ez nyolcvannyolc Nem akarok rinyát
Azért tartok fegyvert magamnál Meg Isten is lát
Ha ezek a zombik az én Agyamat akarják
Imádkozom, hogy a zenémtől Terhüket lerakják
Mert ezzel a szabadságba Emelem őket
Követőket Várok, szavamban Istent szeretőket
Küzdelmed majd megmutatja Ebben az erőket
Mert hozhat ez még szép napokat És nagy esőket
Hitem útján Magam tartom és emelem
Húzom felfelé azt is Ki jön velem
Pont mint Obama Nem blama, de gyújt ellenem
Nehéz időkben én a támaszt az Úrban lelem
Imám rebegem
Halál árnyékának völgyében
Fel kell emelnem a népem
De ha még sötétben halok
A lelkem megváltását kérem
Halál árnyékának völgyében
Fel kell emelnem a népem
De ha még sötétben halok
A lelkem megváltását kérem
Imádkozom, hogy Egy nap majd a mennybe bocsáss
Imádkozom, hogy Ne kísértsen a szersátán
Imámban van barát és Ellenség egyaránt
Különbséget Ember a talpán, aki lát
Imádkozom, hogy Egy nap majd a mennybe bocsáss
Imádkozom, hogy Ne kísértsen a szersátán
Imámban van barát és Ellenség egyaránt
Különbséget Ember a talpán, aki lát
Állom
Azt mondtam: „Fiam, ami a tehetségedet illeti,
ha örömet okozol az embereknek,
reményt adsz nekik és vigaszt nyújtasz számukra,
bármin is mennek keresztül,
ők a keblükre ölelnek,
sőt, védelmeznek téged.
Add át ezt az ajándékot!
Áld meg őket!
- Apu! - Igen?
Megkaptad a levelet, a híreket Jamesről?
Milyen híreket? Mi az?
„A börtönben
Jacob úr az önfejlesztésnek szentelte az idejét.
Alaposan fontolóra vettem és mérlegeltem a Jacobs úr
börtönben tanúsított jó magaviseletét alátámasztó bizonyítékokat.
Ezennel én, Gavin Newson, Kalifornia állam kormányzója
enyhítem James Jacobs ítéletét,
hogy jogosulttá váljon az azonnali feltételes szabadlábra helyezési eljárásra
és az esetleges szabadon bocsátásra.”
Ha szabadlábra helyezik,
három-négy hónap múlva itthon lesz.
- Így van. - Igen.
Jóságos ég!
Jól van, hadd...
Azt sem tudom, mit kezdjek magammal. Várjatok...
Később beszélünk.
- Oké, apu. Szeretlek. - Én is téged. Szia!
- Szia! - Szia!
Gondolj az életére!
Hát igen.
Megvan a vallomása.
Most már tudom,
ki vagyok
és kivé akarok válni.
A művészet a küldetésem
és az, hogy mások gyógyulását segítsem,
gyógyítsam magamat és a közösségemet.
Ha ez a dolgod, meg kell tenned.
MIVEL AZ ÁLMAIM VALÓRA VÁLTAK
Mintha a buszra várnál,
amikor
egy buszmegállóban ülsz a sugárúton és azt lesed, mikor jön meg a busz.
Kilépsz az utca közepéig,
hogy minél előbb meglásd.
Ilyen érzés
a szabadulásodra várni.
Készen állok rá, hogy a bizottság elé álljak,
mert tudom, ki vagyok.
Igen, anya, bármelyik pillanatban hívhat.
Remélem, felhív,
ha van lehetősége telefonálni. Igen.
Szia, nénikém!
Igen, ma állt a bizottság elé, de még nem hallottam felőle.
- Aha. - Azt hittem...
Jaj, Istenem! Nem bírom.
Hosszú volt a tárgyalás.
Remeg a gyomrom.
Elhiszem. Majd kiugrott a szívem... Dob-dob-dob-dob-dob.
A hívást és az ön telefonszámát felügyeljük és rögzítjük.
A hívás fogadásához mondja ki vagy tárcsázza az ötös számot!
Köszönjük, hogy Global Tel Linket használja.
Már nem bírja a szívem, J.
Mi?
Mi a helyzet, fiam?
Nem jött össze, apa.
El sem hiszem, apu.
Sajnálom.
Fiam...
Sajnálom, apa!
- Minden rendben lesz, J. - Sajnálom.
- Nem... - Sajnálom, apu.
Nem kell bocsánatot kérned, fiam. Te mindent megtettél. Nyugalom!
Ezen is túl leszünk, J. Sikerülni fog, jó?
Jaj, atyám!
Fogalmam sincs, mit tehetnék még, apu!
Nem tudom, mi kell még,
hogy mégis kivé kellene válnom.
Nem hisznek nekem. Nem hiszik el, hogy ilyen vagyok.
Nem hisznek bennem.
Semmit sem tehetek.
Semmit az égvilágon.
Felhozták,
hogy közreműködtem egy albumon, aminek Ne pénzeld a seriffet a címe.
Szerintük arra használnak fel,
hogy a fiatalkorú bűnelkövetőkre vonatkozó törvényt megváltoztassák.
Azt mondták, hogy amibe belevágok,
a zeném és az érdekvédelmi munkám,
mind azért van, hogy magamnak brandet építsek
vagy kijussak a börtönből,
pedig ez nem igaz.
Mindezzel azt akarták alátámasztani,
hogy közvetlen veszélyt jelentek a közösségre.
Azt mondták, veszélyes vagyok.
Nem hiszem el!
Nem kapok levegőt.
Nem kapok levegőt, apa, megfulladok.
Értem. Figyelj, J...
Nem jutok levegőhöz!
Ez túl sok nekem.
Túl sok.
Hát igen.
Sok. Nem lehetek tökéletes, ez kudarc.
Hát...
Nem találok szavakat, J.
De egyvalamit biztosan tudok:
sosem adjuk fel.
Azt nem tehetjük.
Lehet, hogy most szenvedünk és sírunk,
de nem adhatjuk fel.
Értesz engem?
Nem adom fel.
Nem lehet, jó? Az élet többet ér annál.
A szabadságért... Megéri végigcsinálni.
Még 60 másodperc.
Szavamat rá, apa. Megígérem.
Megígérem, hogy sosem fogom feladni.
Megígérem, hogy kijutok innen, apa.
Ígérem, hogy kijutok hozzád, állom a szavam.
Tudom, fiam.
Ígérem.
- Ígérem, nem adom fel. - Veled leszek.
Esküszöm.
Sikerülni fog.
Esküszöm, apa.
- Ígérem. - Jó.
- Szeretlek. - Jobban szeretlek az életemnél, fiam.
Fel a fejjel! Ahogy mondtam, most...
Nehéz ez.
Próbálom magam mellé képzelni.
Most például így:
„Mit tenne James, ha itt ülne velem ezen a folyóparton?”
Elképzelem, ahogy itt ül velem ezen a kövön,
a hátamhoz dől
és élvezi a csendet, a folyó sodrását.
Tudom, hogy ezt tenné.
Ez a tudat pedig
megnyugvást, szabadságot, kapaszkodót jelent számomra.
Indigo gyakorlatilag
a megismerkedésünk óta
arra biztat, hogy adjak teret
a bennem élő 15 éves Jamesnek
és küzdjek meg
a problémáival.
Ha megértenél,
látnád bennem az embert.
A bizottsági döntés másnapján le kellett írnom, miért érdemes élnem.
AMIÉRT ÉRDEMES ÉLNI
APÁM, ANYÁM
A füzetembe írtam, épp ezt olvasom.
az utolsó elem a listán...
A MŰVÉSZETEM, A TÖRTÉNETEM
...az, hogy a hibáim nem teszik semmissé a jó tulajdonságaimat.
Hiszek ebben.
Legalábbis a jó napokon.
Rossz napokon a saját jóságomban sem vagyok biztos.
Mit csináltok?
- Semmit. - Semmit. Álmos vagyok.
Ja, én is eléggé.
Várj csak, James! Bocsi, tudod, hogy öregszem.
Hány éves lettél? Mert Reneasha szerint...
- Viccelsz? 33. - Dehogy viccelek!
Én 34 vagyok, ő 33.
Őrület.
Mi? Nem...
Kész őrület.
Te 33 vagy!
Egek... túl gyorsan öregszetek.
- Nahát. - Te kis öregember.
ReeRee gyorsabban öregszik.
Azt mondta, gyorsabban öregszel.
Mikor apának feltűnt, hogy már magasabb vagyok nála:
„Atyám, ez meg mikor történt?”
Most ő a kicsi.
Hamarosan beszélünk.
- Jó, szia! - Jó, szia!
Viszhall!
Oké, viszhall!
Jamaal levelet írt nekem.
A lyukban ültem
úgy három hónapig,
aztán másik börtönbe szállítottak.
Soha többé nem láttam.
ÜZENET A KALIFORNIAI FÉRFIBÖRTÖNBŐL
„Köszönöm, hogy időt szakítottál erre a levélre.
Addig a napig, amíg meg nem tudtam, hogy ki vagy,
olyan volt, mintha álmodnék.
A következő pillanatban
a múltam fájdalmára, szégyenére, gyászára, gyávaságára ébredtem.
A múltra, amit legszívesebben elfelejtenék.
Nincsenek és soha nem is lesznek olyan szavak,
amelyekkel kellően kifejezhetném, testvér, hogy mennyire megbántam...
Szívem mélyéből köszönöm
a felém mutatott előzékenységet és együttérzést.
Mielőtt feltűnt, te már tudtál a szégyenteljes tettemről.
Könnyen bosszút állhattál volna
olyasvalakin, aki semmit sem sejt,
de te nem ezt tetted,
pedig bárki értette volna az okát.
Az érettséged és a belátásod a legnagyobb erényed,
ami királyhoz méltó alap.
Kérlek, átadnád ezt
édesanyádnak?
Neki is írtam volna, de...
ahhoz aztán tényleg nem találok szavakat.
Szeretettel, elismeréssel és tisztelettel: Jamaal.”
James olyan példát mutatott a megbocsátásból,
hogy arra figyelnem kellett
és tanulnom belőle.
Megmutatta, mennyit fejlődött ebben.
Amikor ezt láttam, tudtam, hogy nekem is van hová fejlődnöm.
Minél megbocsátóbb vagyok, annál szabadabbnak érzem magam.
Elkezdődött a gyógyulásom.
A legsötétebb pillanatban nem vagyok tisztában
az értékeimmel.
Nem tudom, milyen hatást gyakorlok
a környezetemre, azt sem, gyakorolhatok-e rájuk hatást valaha.
A tisztánlátás perceiben
világosan látom, hogyan hat másokra...
„ELISMERÉSSEL: JAMAAL”
...a személyem vagy a művészetem.
Szoktam beszélni az ittenieknek Jamaalról és arról,
hogyan megbocsátottam meg.
„MEGBOCSÁTASZ?”
„MEGBOCSÁTOK”
Minden nap,
minden egyes nap többen
odajönnek hozzám olyanok, akiket nem ismerek:
„Haver! Inspiráltál azzal,
amit a megbocsátásról és a szeretetről mondtál,
meg arról, hogyan éljünk a családunkért, a közösségünkért.
Ez elgondolkodtatott a saját életemről.”
Megköszönik,
hogy megosztottam velük a történetemet
és a nézőpontomat.
Ilyenkor ráébredek, hogy igenis hatással vagyok mások életére,
jót teszek a világban azzal,
hogy önmagam vagyok.
Őszintén hiszek
az erőszakmentességben
és abban, hogy érdemes a művészettel átadnunk a történetünket,
hogy lehetünk sebezhetők.
Nem kell megjátszanom.
Ez belülről jön.
Azokban a pillanatokban
tudom, hogy...
a hibáim nem teszik semmissé a jó tulajdonságaimat.
Öröm az élet Mert tudom, hogy véget ér
Semmi sem természetes mert Semmi sem jön csak úgy, nem
Mind kifutunk az időből
„GYÖKEREK”
Legyen minél több a szép időkből
Ezt kihoznám az időmből
Kinek kel klub, Ha lazíthattok otthon?
Hívj át csajokat Hallgattok dalokat
Az udvarunk újra menő, mint rég
A szemezéshez az ex jó lesz még
Ez a beszéd Ég a spangli, szól a Maze
Rácsokból untig elég
Élni nehéz De átesünk ezen
Csak a zene legyen
És elkap a hév
Közülünk párat meglőttek Közülünk párat lecsuktak
Sitten kell ülniük Ha azon tűnődsz, hogy én minek pörgök
Azért, mert lefőttem mint A pörkölt
Még az agyad is megfő Tudom, a család a fő
Igenis Los Angeles-i vagyok élből
Amit lehet, mi Kihozzuk az életből
Itt békét akarunk Senki se támad lesből
Ha a zene dől, látod ebből
Öröm az élet Mert tudom, hogy véget ér
Semmi sem természetes mert
Semmi sem jön csak úgy, nem
Mind kifutunk az időből
Legyen minél több a szép időkből
Ezt kihoznám az időmből
Mind kifutunk az időből
Ezt kihoznám az időmből
Bulizz úgy Hogy a költözésed lessék
Annyi az áldás, Hogy azon csak lesnék
Fegyvert fogtak rám, Állom, vaktöltény
Zsaruk tudják, más tette, nem én
Ha számított valaha Azért, mert Isten vigyáz még
Ha feleolyan sem Vagyok mint lenni szeretnék
Kimondom őszintén: Isten rám vigyáz még
Ha feleolyan sem Vagyok, mint lenni szeretnék
Nézzék el nekem Ha bulizok, mint egy művész
A nagyszínpadról ki Sokat megélt
Háború Után lidérces álom, állom
Gyógyszer a zene, na túllövöm-e?
Tánc, míg a lábam bírja Lépések, rappelések tengere
Haver, a partra gyere!
Hogyha érzed Lássam a kezedet!
Énekelj velem, akkor is, ha fals lesz! Mert mi mind csak
A szabadságra gondolok,
amióta 15 éves koromban lecsuktak.
Az elmúlt 18 évben végig ez járt a fejemben.
Úgy érzem, olyan élénken magam elé képzeltem a szabadulásom napját,
hogy pontosan tudom, milyen lesz.
Olyan, mintha...
már meg lenne írva.
Köszönjük azt a felszabadulást és szabadságot,
amelyben most osztozkodhatunk Jamesszel.
A börtönben 18 éven át védelmezted.
Lehetővé tetted, hogy a fény 18 éven át ragyogjon a sötétben.
Jézus nevében köszönjük. Mondjunk hálát Istennek!
- Köszönjük. - Ámen.
- Ámen.
A mindenit!
- Én is szeretlek, apa. - Aha.
- Sikerült, J, megcsináltuk. - Köszönöm! Köszönöm szépen.
Köszönöm, apa!
Szívesen, J.
Köszi.
Szívesen, fiam.
Jaj, Victor!
Jaj, Vic!
Jaj, Vic! Tesó!
A bátyám.
1982. OKTÓBER 2. – 2004. ÁPRILIS 19.
- Hűha! - Olyan szép!
Hű!
Isten műve.
Szabad vagyok.
Ez a környezetedet is felszabadította.
Felszabadítottál minket.
A KÉRDEZÉS ¿ KULTÚRÁJA
- Ez az! - Nagyon menő.
- A végét is told meg! - Nagyon menő.
A feliratot fordította: Poór Anikó